Справа №705/3584/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 травня 2021 року близько 23 години 30 хвилин в м.Умані Черкаської області ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс потерпілому ОСОБА_1 кухонним ножем, який заздалегідь приготував та приніс з собою з місця свого проживання, один удар по тулубу, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини, яке відноситься до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Внаслідок цього було відкрито кримінальне провадження та розпочате досудове розслідування відносно ОСОБА_3 .

Він, як потерпілий, в процесі розгляду кримінального провадження до початку судового розгляду заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної даним злочином.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2022 року встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння перебував у стані неосудності, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, у зв`язку з чим до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом і в задоволенні його цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовлено.

Також з`ясувалось, що на момент вчинення злочину ОСОБА_3 мав опікуна - бабусю ОСОБА_2 .

Вважає, що він, як потерпілий від злочину та особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на її відшкодування з особи, яка вчинила злочин.

Майнова шкода полягає у витратах, які він поніс на придбання препаратів та ліків під час лікування, на загальну суму 1727 гривень 70 копійок. Також, у зв`язку з ушкодженням здоров`я він не зміг скористатись квитками на автобус рейсом Умань-Одеса, вартістю 273,50 грн., яким мав виїхати наступного дня (24.01.2021 року) та яким, внаслідок вчинення відносно нього кримінального правопорушення, не зміг скористатись.

Крім того, він, зазнав психічного зриву, що негативно позначився на його нервовій системі, тому вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 15000 грн.

Просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2001 гривень 20 копійок, заподіяної йому злочином майнової шкоди та 15000 гривень 00 копійок моральної шкоди. Судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 10.11.2022 року після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Відповідачу було направлено копію ухвали судді та примірник позовної заяви рекомендованим листом. Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву відповідач не подав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши та перевіривши обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, та на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2022 року за результатом розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо останнього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2022 року, якою щодо ОСОБА_3 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом - залишено без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до копії епікризу від 04.06.2021 року виданого КНП «Уманська Центральна міська лікарня» Уманської міської ради ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 24.05.21 по 03.06.21 з проникаючим ножовим пораненням лівої половини грудної клітини без пошкодження органів грудної клітини. ОСОБА_1 надано копії квитанцій щодо витрат, що були понесені ним в зв`язку з лікуванням на загальну суму 1727 грн.70 коп.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 1177 ЦК України передбачено відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а саме : шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону; шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

З наданих суду документів, встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. В результаті вчинення вказаного суспільно небезпечного діяння позивач ОСОБА_1 отримав ножове поранення, в зв`язку з чим зазнав матеріальних збитків, що були пов`язані з відновленням втраченого здоров`я. Крім того, останній вважає, що його життя зазнало змін, що спричинило йому моральні страждання та незручності, які він оцінив, як завдану моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Враховуючи вказану обставину, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , як до опікуна ОСОБА_3 - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно до положень ст. 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою , відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Стаття 1186 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. За приписами частини другої вказаної статті якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача, зокрема щодо факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також щодо визнання останньої його опікуном.

За таких обставин пред`явлення саме до ОСОБА_2 , яка під час розгляду кримінального провадження судом мала статус законного представника, вимоги про відшкодування шкоди, завданої недієздатною фізичною особою, опікуном який зобов`язаний здійснювати нагляд за такою особою, є необґрунтованим та не доведеним належними доказами, оскільки статус особи як законного представника сам по собі не свідчить про те дана особа є опікуном недієздатної фізичної особи.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з цим суд враховує, що стороною позивача клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Тому враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача - ОСОБА_2 , який повинен відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, відповідачем не порушуються та не оспорюються права позивача, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає, що в позові слід відмовити в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, визначивши належні підстави та предмет позову.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 1166, 1167, 1177, 1184, 1186 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 77, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський