Справа№751/4661/22
Провадження №2/751/352/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О. Г.

при секретарі Савчук М. О.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області про стягнення компенсації,

Встановив:

07.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області про стягнення шляхом безспірного списання 800 000 (вісімсот тисяч) грн. компенсації з КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень, що гарантовані державою».

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 64) В позовній заяві просить розгляд справи провести без її участі. (а.с. 1 9)

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 64) Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Тобто, за загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно - правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач вказує, що вона є інвалідом 2 групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС і відноситься до 1 категорії. Зазначає, що на неї поширюється дія ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якого в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Однак, пенсію їй виплачували починаючи з 01.01.2015 року в розмірі, значно меншому, ніж передбачено у вищевказаному Законі, на що вказав Конституційний Суд України у своєму Рішенні №1-р9ІІ)/2021 від 07.04.2021 року у справі №3-333/2018(4498/18), визнавши відповідні норми неконституційними та зобов`язавши державу розробити певний юридичний механізм для відшкодування шкоди, завданої громадянам України застосуванням цих норм.

Предметом даного спору є саме застосування до Держави Україна юридичної відповідальності шляхом відшкодування компенсації, зумовленої невиконанням Державою України свого позитивного обов`язку (матеріального та процесуального) щодо розроблення відповідних правил поведінки, тобто юридичного механізму відшкодування шкоди громадянам України, визначеного вищезгаданим Рішенням Конституційного Суду України, посилаючись на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини першої ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №809/595/18 від 07.11.2018 року, зазначила, що публічно - правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, публічно правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівнозначна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність, тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів фізичних та юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, предметом яких є перевірка законності, дій чи бездіяльності цих органів, прийнятих чи вчинених або не вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який, з врахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, пов`язані з відшкодуванням компенсації за невиконання Державою Україна, в особі уповноважених органів, свого позитивного обов`язку щодо розроблення певних правил поведінки, які безпосередньо зачіпають права та обов`язки громадян України, а не індивідуально визначеної особи, відтак у суду наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 13, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

Ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області про стягнення компенсації закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлений 22.02.2023 року.

Суддя О.Г. Деркач