Справа № 164/1790/22
п/с 2/164/247/2023

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2023 року Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Ониска Р.В.,
при секретарі Наумик Н.В.,
за участю: представника позивача в режимі
відеоконференції ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, Колківська селищна рада Луцького району Волинської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, Колківська селищна рада Луцького району Волинської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що з 2015 року Позивач ( ОСОБА_2 , прізвище до шлюбу - ОСОБА_4 ) та Відповідач ( ОСОБА_3 ), перебували у фактичних шлюбних відносинах, мешкали однією родиною, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась спільна дитина - ОСОБА_5 . 12 лютого 2016 року між Позивачем, ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_6 ) та Відповідачем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області було зареєстровано шлюб, актовий запис за № 104. Проте подружнє життя не склалось, та рішенням від 23.10.2017 року Маневицького районного суду Волинської області у справі № 164/2113/17 за заявою Позивача шлюб було розірвано. За згодою батьків, спільна малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю. З цього часу батько - ОСОБА_3 фактично припинив спілкування з сином, матеріально його не забезпечував, доглядом та вихованням не займався.
В зв`язку з ухиленням батька від піклування з дитиною та її матеріальним забезпеченням, мати дитини 11.12.2018р. звернулася до Маневицького районного суду Волинської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. 26 грудня 2018 року Маневицьким районним судом Волинської області у справі № 164/2114/18 видано судовий наказ та вирішено стягувати з батька дитини - ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ Відповідачем не оскаржувався, проте і не виконується. Згідно відповіді Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь- Каширському районі Волинської області на адвокатський запит, у Маневицькому ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області з 23.05.2019 р. перебуває на виконанні судовий наказ №164/2114/18 від 26.12.2018 р. про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . За весь час виконавчого провадження боржник жодного разу не з`явився на виклик державного виконавця, відомостей про себе не надав. Згідно даних, отриманих державним виконавцем Коваль А.Д. рухомого/нерухомого майна не має, відкритих банківських рахунків немає, соціальних чи інших виплат не отримує, ніде не працює, доходів не отримує. Станом на 27.02.2023 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 52 606,50 грн. З дати відкриття провадження жодної сплати аліментів здійснено не було.
Відповідач з часу розірвання шлюбу з дитиною не спілкувався взагалі, ні життям ні здоров`ям ні матеріальним становищем дитини не цікавився і не цікавиться. Позивач перепон у спілкуванні батька і дитини не чинила.
16 квітня 2019 року Позивач уклала шлюб з громадянином Республіки Польща ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Шлюб зареєстрований Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 . Від другого шлюбу Позивач також має дитину (син ІНФОРМАЦІЯ_6 ), всі разом - Позивач з чоловіком та двома дітьми наразі разом мешкають у Польщі за адресою АДРЕСА_2 . Позивач зареєстрована як фізична-особа підприємець та має самостійний дохід, крім того, чоловік позивача ОСОБА_8 здійснює належне матеріальне забезпечення родини. Для ОСОБА_9 батьком фактично є її чоловік - ОСОБА_8 , саме його ОСОБА_9 називає «татом», біологічного батька він не знає та не пам`ятає. ОСОБА_10 не лише взяв на себе повне матеріальне забезпечення малолітнього ОСОБА_9 , а й відвідує разом з ним різні соціальні заходи, у т.ч. в якості батька спілкується з вихователями садочка, лікарями тощо. Більш того, ОСОБА_11 має бажання усиновити ОСОБА_9 .
Враховуючи, що Відповідач навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, матеріального забезпечення та морального виховання дитини не здійснює, між Відповідачем та дитиною відсутній емоційний зв`язок (дитина не знає Відповідача, як батька), дитина називає татом іншу людину, Позивач вирішила порушити питання щодо позбавлення Відповідача, біологічного батька дитини, батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В судовому засіданні представник Позивача просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду та відзиву на позовну заяву, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечив представник позивача.
Представники третьої особи органу опіки та піклування Колківської селищної ради Луцького району Волинської області в поданій до суду заяві просили розглянути справу без їх участі та висловили позицію, що у задоволенні позову не заперечують.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що Відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Спільна Позивача і Відповідача дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. На даний час малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю в республіці Польша та вважає своїм татом чоловіка Позивача, який здійснює належне матеріальне забезпечення родини. Малолітній ОСОБА_9 біологічного батька ОСОБА_3 не знає та не пам`ятає. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та забезпечення дитини, ніколи не цікавився життям дитини, не відвідував дитину, коли дитина мешкала в Україні, не робив та не робить спроб щодо спілкування з дитиною, хоча має можливість спілкуватися за допомогою сучасних засобів зв`язку, тощо.
З метою встановлення доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача, 29.09.2022р. Позивач звернулася до органу опіки та піклування Колківської селищної ради Луцького району Волинської області для отримання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення Відповідача, ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 20.10.2022 року відбулось засідання комісії з розгляду зазначеного вище питання, батьки малолітнього ОСОБА_5 , були присутні під час засідання комісії та мали можливість висловити свою думку, надати документи та пояснення щодо питання доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 . Відповідач висловив свою думку та зазначив, що він не проти позбавлення його батьківських прав, якщо Позивач відмовиться від стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Цікавості в яких умовах мешкає/мешкатиме надалі син, не проявляв. Орган опіки та піклування Колківської селищної ради Луцького району Волинської області прийняв рішення про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав.
За таких обставин вбачається, що наразі - Відповідач, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 чужі один одному. Батька не цікавить доля дитини, він матеріально дитину не забезпечує, аліменти не сплачує, з ініціативи батька дитина не знає хто його тато, вважає своїм татом ОСОБА_12 , тому доцільності залишати батьківські права щодо малолітнього ОСОБА_5 для Відповідача, який ним жодним чином не опікується, протягом понад 5 (п`ять) років - немає.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач ОСОБА_3 , як батько малолітнього сина ОСОБА_5 , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний стан.
У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а навпаки захищає інтреси дитини від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своєї дитини.
З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітньої дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав.
Відповідно до ст..141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,89, 141, 263-265, 168, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, Колківська селищна рада Луцького району Волинської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , (паспортні дані та ідентифікаційний код не відомі), жителя АДРЕСА_1 , позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.