Єдиний унікальний номер 725/3593/22
Номер провадження 2/725/481/22
20.03.2023 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючої судді Федіної А.В.
за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.
представника позивача Рудич І.Р. в режимі відеоконференції,
та представника відповідача Хованець А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву представника відповідача адвоката Хованець А.І. про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на правову допомогу у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.02.2023 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» () в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі - 118932,00 грн. та інфляційні в розмірі 287456, 78 грн., які нараховані за період з 25.06.2019 року по 23.02.2022 року на суму боргу по тілу кредиту за кредитним договором № Е/V092936 від 22.09.2009 року, а всього в сумі 406388,78 грн. та судовий збір в розмірі 67223,85 грн.; в решті позовних вимог - відмовлено..

В рамках даного спору інтереси відповідача ОСОБА_3 представляв адвокат Хованець А.І., який в ході судового розгляду до закінчення судових дебатів у справі заявила про те, що докази розміру витрат позивача на правову допомогу будуть подані ним в порядку визначеному абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Так, 13.02.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача в якій останній навів розрахунок понесених відповідачем витрат на правову допомогу в сумі 57568,51 грн., з яких 11700 грн. витрат пов`язаних із консультацією клієнта (1300 грн.), вивченням матеріалів справи та підготовка відзиву (6500 грн.), участь у підготовчому судовому засіданні (1300 грн.), участь у судовому засіданні (2600 грн.), а також додаткова винагорода «гонорар успіху» в сумі 45868,51 грн., що відповідно до п. 4.4 укладеного між адвокатом та клієнтом договором становить 10 % суми позову у майнових спорах.

На вказану заяву надійшли письмові заперечення від представника позивача в яких останній вважав розмір заявлених представником відповідача витрат на правову допомогу таким, що не відповідає складності справи, а також принципам розумності та співмірності.

В судовому засіданні представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 втрати на правову допомогу відповідно до складеного ним розрахунку.

Представник позивача приймала участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ та просила відмовити в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, вважаючи суму витрат вказану у розрахунку такою, що не відповідає складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, крім того вважає, що витрати на складання відзиву взагалі не можуть бути враховані, оскільки позивач не отримував відзиву від ОСОБА_3 .

Решта учасників процесу в судове засідання не з`явились та враховуючи наявні у справі докази, вимоги ст. 270 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість вирішення даної заяви без участі решти учасників процесу, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення.

За змістом ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до поданого представником відповідача попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, яка додана до відзиву, відповідач ОСОБА_3 очікував понести витрати на правову допомогу в сумі 14300 грн. +10 % гонорару успіху.

В ході судового розгляду вказаного спору представник відповідача заявив, що остаточний розрахунок судових витрат та докази їх понесення будуть подані за результатами розгляду справи в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: договором №43 від 12.08.2022 року, розрахунком суми витрат на правову допомогу з описом наданих послуг, актом виконаних робіт від 09.02.2023 року, копією квитанції №9296-5377-1362-8701 від 13.02.2023 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 11700 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та складністю справи.

З урахуванням того, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено, понесені останнім витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 .

Щодо вимог відповідача про компенсацію «гонорару успіху» адвоката в сумі 45868,51 грн. у даній справі та стягнення вказаної суми з позивача на користь відповідача слід зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 4.4 укладеного між адвокатом та клієнтом договору №43 від 12.08.2022 року, у разі винесення рішення суду на користь клієнта Адвокатське об`єднання має право отримати додаткову винагороду «гонорар успіху», який становить 10 % від суми позову, а у спорах немайнового характеру у розміру визначеному додатковою угодою до даного договору.

Згідно долученого до заяви розрахунку «гонорар успіху» оцінений в сумі 45868,51 грн.

Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями у присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72).

У постанові від 15.09.2022 року у справі №915/294/21 Верховний суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару в розмірі 10 відсотків не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, у спосіб її зменшення до якогось іншого відсотку, у даному випадку до 5 відсотків від суми незадоволених позовних вимог відповідно, а повинна оцінюватись на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу. Колегія суддів при цьому звернула увагу, що самим адвокатським бюро складено акти про надання клієнтові юридичних послуг з урахуванням складності цієї справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми незадоволених позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін відмови позивачеві у позові, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок позивача.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у даному спорі є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат, а стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді.

Зокрема, судом враховується той факт, що за наслідками розгляду спору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_3 не було стягнуто жодних сум, за наслідками виконання такого рішення для ОСОБА_3 як поручителя не створюються будь-які юридичні наслідки, а тому суд вважає, що гонорар успіху в сумі 45868,51 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних та їх відшкодування за з огляду на обставини цієї справи, вже здійсненим розрахунок вартості виконаних адвокатом робіт, матиме надмірний характер, а тому в цій частині заява про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 270, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 11700 грн. (одинадцять тис. сімсот грн.).

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна