Справа № 589/4368/21
Провадження № 2/589/170/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки із суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 28253,87 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 зазначила, що у відповідача сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з 17.09.2017 та станом на 29.09.2021 становить 28253,87 грн., тому просить стягнути пеню із суми несплачених аліментів в розмірі 59964, 51 грн.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивачка не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що заборгованості за вказаний період не існує, аліменти він сплачував.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке.

Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як позивачем так і відповідачем суду надано розрахунок про заборгованість по аліментам відповідача ОСОБА_2 за період з 01.09.2017 по 01.11.2021. Разом з тим в розрахунку наданому позивачем, зазначено, що за відповідачем існує борг станом на 29.09.2021 в сумі 28253 грн. 87 коп., а в розрахунку наданому відповідачем, зазначено, що за відповідачем існує борг станом на 15.12.2021 в сумі 4244 грн. 43 коп./а.с.5-7, 24-26/. З відповіді начальника Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 01.12.2022 вбачається, що розбіжності у довідках-розрахунках виникли через невчасне подання ОСОБА_2 квітанцій державному виконавцю, а після їх надходження державним виконавцем був зроблений перерахунок /а.с. 51 - 54/.

Суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, поданий позивачем як додаток до позовної заяви, містить відомості, які в подальшому спростовані поданим розрахунком Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, дані якого підтверджені також квитанціями про сплату аліментів./а.с. 44-54/.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстав для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позову не є обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 195, 196 СК України ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки зі сплати аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Сидорчук