КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5226/22 Головуючий у суді І інстанції Єросова І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/3085/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 19 листопада 2021 року він перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей від якого вони не мають. Сімейне життя сторін склалося невдало по причині того, що між ними немає порозуміння, вони люди різних поглядів на життя і вподобань, внаслідок чого з грудня 2021 року вони разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, мають окремі бюджети, а відповідач не проявляє жодних намірів щодо збереження шлюбу, тому подальше подружнє життя та примирення неможливе. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, так як він суперечить інтересам кожного із подружжя та між ними склалися негативні стосунки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 листопада 2021 року Святошинським ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 2205), розірвано.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2021 року, від якого спільних дітей не мають, відповідачем не надано заперечень проти доводів позивача щодо фактичного припинення шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому, ураховуючи принцип добровільності шлюбу, наявні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, відповідач через представника - адвоката Філоненко Я.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у зв`язку з війною відповідач виїхала за кордон та не мала змоги надати суду докази того, що шлюб не підлягав розірванню на підставі статті 110 СК України внаслідок її перебування на момент звернення позивача до суду на 4 місяці вагітності, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила у м. Відні Республіки Австрія дочку ОСОБА_4 . Позивач знав про вагітність дружини, однак не повідомив про даний факт, тому оскаржуване рішення суперечить вимогам закону.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Філоненко Я.В. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його невідповідності положенням частини другої статті 110 СК України.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а його представник - адвокат Левченко М.М. надіслала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Святошинському ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 2205.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував, що від спільного подружнього життя сторони дітей не мають.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що місце проживання позивача значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідача - АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК Українивстановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої, другої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 7 листопада 2022 року у справі № 361/1017/20 (провадження № 61-2910 сво 21) зроблено висновки про застосування норм права, а саме при застосуванні положень частини другої статті 110 СК України визначальним є факт перебування дружини у стані вагітності або наявність у неї дитини, якій не виповнилося одного року, на день пред`явлення позову про розірвання шлюбу до суду.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до засвідченого перекладу з німецької мови на українську (з апостилем) свідоцтва про народження від 24 жовтня 2022 року Відділу РАЦС по району Відень-Гітцінґ м. Відня Республіки Австрія, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20.43 год. у м. Відні народилася ОСОБА_4 , про що складено актовий запис № 037956/2022, а її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 32-34).

Згідно із довідкою надзвичайного і повноважного Посла України в Республіці Австрія від 17 листопада 2022 року № 6121/КВ/536-321/ГР про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована громадянкою України (а.с. 35).

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем 16 травня 2022 року (а.с. 13).

Отже, у справі, яка переглядається, на день пред`явлення позивачем позову про розірвання шлюбу відповідач знаходилася на 4 місяці вагітності, а на час ухвалення оскаржуваного рішення у сторін народилася дитина, батьком якої записаний позивач.

Тобто, у цій справі на час пред`явлення позову ОСОБА_2 вимоги закону не були виконані, адже був наявний факт вагітності ОСОБА_1 .

Тлумачення положень частини другої статті 110 СК України свідчить про те, що вони спрямовані лише на унеможливлення пред`явлення позову про розірвання шлюбу до дружини, яка перебуває у стані вагітності, та протягом одного року після народження дитини, що надає право суду закрити провадження у справі, якщо згадана вимога на час пред`явлення позову не була додержана.

Право на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції, також має реалізуватися через принципи справедливості, добросовісності та розумності, як універсальні засади регулювання сімейних відносин (частина дев`ята статті 7 СК України).

Збалансовуючи інтереси подружжя у наведеній ситуації при застосуванні частини другої статті 110 СК України, законодавець передбачив захист прав дитини. Так, відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. При цьому, встановлюючи обмеження саме на пред`явлення позову про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини для обох з подружжя, законодавець, забезпечуючи правову охорону материнства і дитинства та регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, намагаючись зберегти сім`ю й забезпечити право на сімейне виховання новонародженої дитини, при цьому поважає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини шляхом розірвання шлюбу, якщо відпадають обставини, які слугують перепоною для пред`явлення позову.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Таким чином, вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції неповного з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не застосував норми частини другої статті 110 СК України, помилково розглянувши по суті позовну заяву, яка була подана під час вагітності дружини, що є безумовною правовою підставою, яка унеможливлює розгляд даної справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду про задоволення позову щодо розірвання шлюбу підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої статті 377 ЦПК України, оскільки цей позов пред`явлено позивачем до суду у період перебування відповідача у стані вагітності.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи і апеляційна скарга не містять.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко