КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/509/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року місто Київ

справа №359/1838/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області 22 лютого 2022 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, в якому просила:

визнання незаконним та скасування рішення Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 04 лютого 2021 року №217-2-VIII «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Велика Олександрівка».

В мотивування вимог посилався на те, що відповідно до Погосподарської книги №1 Великоолександрівської сільської ради на 1967, 1968, 1969 роки за особистим рахунком 28 була виділена земельна ділянка площею 0,14 на ОСОБА_3 (батько позивача) та членів його сім`ї - неї, ОСОБА_4 (мати позивача) та ОСОБА_5 (сестра позивача).

Вказувала, що на виділеній земельній ділянці у 1963 році був збудований будинок, розташований в АДРЕСА_1 і зареєстрований за її матір`ю ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Зазначала, що в порядку спадкування за законом вона стала власником вказаного будинку.

Посилалася на те, що

у зв`язку з тим, що в 1963 році окрема реєстрація права власності на землю законодавством не передбачалась, вона з метою реалізації свого права власності на землю звернулася до Великоолександрівської сільської ради Бориспільского району Київської області з проханням надати документи, які б встановили фактичну площу земельної ділянки та координати червоних лінійвулиць, визначених на генеральному плані села АДРЕСА_1 .

Вказувала, що листом від 20 червня 2019 року вих.№2-16/09/568 відповідач рекомендував звернутись до розробника генерального плану села Велика Олександрівка - ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», який в подальшому надав їй документацію з точками перелому червоних ліній з координатами в системі 1963 року.

Зазначала, що на підставі отриманої інформації ТОВ «ЗЕМЕЛЬНІ РІШЕННЯ» була розроблена та складена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, кадастровий номер 50150115:0144 з місцем розташування: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, комунальної форми власності, площею 0.1833 га.

У серпні 2020 року вона звернулась до Великоолександрівсьої сільської ради Бориспільського району Київської області та надала Технічну документацію з метою її затвердження, однак рішенням Пристоличної сільської ради від 04 лютого 2021 року №217-2-VII їй було відмовлено у затвердженні вищевказаної Технічної документації з посиланням на те, що відповідно до матеріалів обліку інформації, площа присадибної ділянки становить 0,15 га, при цьому посилався на наказ №98 від 21 лютого 1986 року ДДГ «Олександрівка», у якому зазначено про створення комісії по обміру присадибних господарств і не зазначено про результати таких обмірів.

Посилалася на те, що її доводи про незаконність оскаржуваного рішення підтверджує лист-відповідь відповідача №02-14/307 від 27 січня 2022 року на адвокатський запит, в якому зазначається, що інвентаризація та обмір земельних ділянок у 1986 році не здійснювалося.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 22 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у даній справі, оскільки неправильно визначив правовідносини за якими виник спір.

Вказував, що статтею 12 ЗК України затвердження вищевказаної технічної документації окремо не визначено для відповідача, а отже не відноситься до публічно-владних управлінських функцій, а також, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач Пристолична сільська рада Бориспільського району Київської області у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що право позивача не реалізовано внаслідок бездіяльності відповідача та того, що наявності існуючого речового права позивача або інших осіб на спірну земельну ділянку не встановлено, тому спір у цій справі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та №29465/04).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Юрисдикційність конкретного спору чи категорії спорів може бути прямо визначена в законі.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята та одинадцята статті 118 ЗК України)

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 стала власником будинку з надвідними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві вказано, що у зв`язку з тим, що в 1963 році окрема реєстрація права власності на землю законодавством не передбачалась, позивач з метою реалізації свого права власності на землю звернулася до Великоолександрівської сільської ради Бориспільского району Київської області з проханням надати документи, які б встановили фактичну площу земельної ділянки та координати червоних ліній вулиць, визначених на генеральному плані села АДРЕСА_1 .

Листом від 20 червня 2019 року вих.№2-16/09/568 відповідач рекомендував звернутись до розробника генерального плану села Велика Олександрівка - ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД», який в подальшому надав їй документацію з точками перелому червоних ліній з координатами в системі 1963 року.

На підставі отриманої інформації ТОВ «ЗЕМЕЛЬНІ РІШЕННЯ» була розроблена та складена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, кадастровий номер 50150115:0144 з місцем розташування: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, комунальної форми власності, площею 0,1833 га.

У серпні 2020 року позивач звернулась до Великоолександрівсьої сільської ради Бориспільського району Київської області та надала Технічну документацію з метою її затвердження, однак рішенням Пристоличної сільської ради від 04 лютого 2021 року №217-2-VII їй було відмовлено у затвердженні вищевказаної Технічної документації з посиланням на те, що відповідно до матеріалів обліку інформації, площа присадибної ділянки становить 0,15 га, при цьому посилався на наказ №98 від 21 лютого 1986 року ДДГ «Олександрівка», у якому зазначено про створення комісії по обміру присадибних господарств і не зазначено про результати таких обмірів.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні права власності на земельну ділянку на якій розташований будинок, що належить останній на праві власності, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини мають ознаки приватно-правових та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заявлена у позові вимога про визнання незаконним та скасування рішення Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 04 лютого 2021 року №217-2-VIII «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Велика Олександрівка» є способом захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Зазначаючи в оскаржуваній ухвалі про те, що право позивача не реалізоване внаслідок бездіяльності відповідача, а саме у не затвердженні документації із землеустрою через невідповідність площ земельних ділянок, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 оскаржує не бездіяльність відповідача, а його рішення.

Отже, висновок суду першої інстанції про належність даного спору до адміністративної юрисдикції є передчасним, оскільки бездіяльність відповідача не оскаржується, а питання юрисдикції даного спору може бути вирішено також у разі уточнення позивачем позовних вимог в підготовчому засіданні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріальногоправа, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже,колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області 22 лютого 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: