Справа № 367/5081/21
Провадження №2/367/1766/2023
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравчук Ю.В.,

за участю секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ірпені під час підготовчого судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання, клопотання представника відповідача про призначення експертизи, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання.

У позовній заяві позивач просить: визнати незаконним утримання ОСОБА_4 на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2016 р.н., повернути неповнолітню дитину ОСОБА_5 до місця постійного проживання до Чеської Республіки за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти обов`язок повернення дитини ОСОБА_5 , 2016 р.н., на матір ОСОБА_4 . Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_4 передати неповнолітнього ОСОБА_6 , 2016 р.н., батькові ОСОБА_3 для забезпечення повернення дитини на територію Чеської Республіки з наданням права ОСОБА_3 вивезення ОСОБА_5 , 2016 р.н., за межі України до території держави Чеська Республіка без згоди та супроводу матері ОСОБА_4 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

-Під час підготовчого судового засідання представником відповідача заявлено клопотання про призначення амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи. Обґрунтовуючи клопотання, представник відповідача вказує, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, та з метою встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, а також з метою встановлення, в тому числі, психологічного, емоційного стану дитини, наявності чи відсутності серйозного ризику того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, є необхідність у проведенні комплексної психолого-психіатричної експертизи. На вирішення експертизи представник відповідача просив поставити наступні питання: «Чи страждає дитина на будь-який психічний розлад або затримку психічного розвитку?»; «Які індивідуально-психологічні особливості має малолітня дитина?»; «Яке ставлення дитини до матері та батька? До кого з батьків більш прихильна дитина? Як проявляється прихильність до кожного з батьків?»; «Який психоемоційний стан малолітньої дитини на даний час? З чим саме пов`язані її актуальні емоційні переживання?»; «Яким чином особливості виховної поведінки кожного з батьків впливають на психічний стан дитини?»; «Яким чином особливості виховної поведінки кожного з батьків впливають на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини?»; «Чи відмічаються ознаки негативного впливу на розвиток дитини на даний час? Якщо так, то в чому саме вони проявляються?».

Представник позивача заперечувала щодо призначення експертизи, вказуючи, у письмових запереченнях, що виходячи зі змісту Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей вбачається, що для прийняття рішення про повернення дитини необхідно встановити, по-перше, що дитина постійно мешкала в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частина перша статті 3); по-друге, переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частина перша статті 3); по-третє, заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частина перша статті 3). Таким чином, на переконання представника позивача, питання, які відповідач поставив у клопотанні про експертизу не стосуються предмету позову у зазначеній справі, а стосуються виключно питань встановлення місця проживання дитини з одним з батьків. На переконання представника позивача, розгляд цих та пов`язаних з цим питань при встановленні обставин справи про незаконне утримання/викрадення прямо та імперативно заборонений Конвенцією. Таким чином, як вказує представник позивача, заявлене відповідачем клопотання та поставлені в ньому питання не стосуються предмету позову, а тому просила відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами(стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Як роз`яснено у п. п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернути увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно ч.5 ст. 104 ЦПК України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Відповідно до частини третьої ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експерта установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експерту установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 15 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлює, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Статтею 11 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, на держави-учасниці покладено зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Зазначена стаття кореспондує із правом кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, закріпленим у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної в Римі 04 листопада 1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Згідно із Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, укладеної 25 жовтня 1980 року в м. Гаага (Нідерланди) (Гаазька Конвенція).

Статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України

«Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,

є частиною національного законодавства України.

Стаття 15 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлює, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Положеннями Гаазької Конвенції урегульовані правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання.

Відповідно до статтей 1, 2 Гаазької Конвенції її цілями є забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав,

та забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах. Договірні держави вживатимуть усіх належних заходів для забезпечення досягнення цілей Конвенції на їхніх територіях. Для цього вони використовують самі швидкі процедури, наявні в їхньому розпорядженні.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3,

і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

У статтях 3, 12, 13, 20 Гаазької Конвенції містится вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання.

Так, суд може відмовити в поверненні дитини у таких випадках: якщо в ході розгляду справи виявить, що особа, установа або інший орган,

що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування чи заявник дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (пункт «а» частини першої статті 13);

або з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилась

у новому середовищі (частина друга статті 12); або існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (пункт «b» частини першої статті 13); або якщо дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (частина друга статті 13); або якщо повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (стаття 20).

Європейський суд з прав людини у справі «Х проти Латвії» («X v. Latvia») № 27853/09 (§ 101) зазначив, що в контексті розгляду поданого в рамках Гаазької Конвенції 1980 року запиту про повернення, який відповідним чином є відмінним від провадження щодо батьківської опіки, поняття найкращих інтересів дитини повинне оцінюватися у світлі виключень, передбачених Гаазькою Конвенцією 1980 року, які стосуються плину часу (стаття 12), умов застосування Конвенції (стаття 13 (а)) і існування «серйозного ризику» (стаття 13 (b)), а також дотримання фундаментальних принципів запитуваної держави, що стосуються захисту прав людини та основних свобод (стаття 20). Це завдання стоїть, в першу чергу, перед національними органами запитуваної держави, які, зокрема, мають перевагу прямого контакту із зацікавленими сторонами. При виконанні свого завдання відповідно до статті 8 національні суди користуються свободою розсуду, яка при цьому залишається предметом європейського контролю, в рамках якого Суд розглядає відповідно до Конвенції рішення, які ці органи ухвалили, користуючись цією свободою.

Стаття 8 Гаазької Конвенції накладає на державні органи конкретне процесуальне зобов`язання в цьому відношенні: розглядаючи запит про повернення дитини, суди повинні розглянути не лише вірогідні твердження про «серйозний ризик» для дитини в разі її повернення, але й ухвалити рішення із наведенням конкретних підстав у світлі обставин справи. Як відмова в прийнятті до уваги заперечень щодо повернення, які можуть підпадати під дію статей 12, 13 і 20 Гаазької Конвенції, так і недостатнє наведення підстав в рішенні про відхилення таких заперечень суперечитиме вимогам статті 8 Конвенції, а також намірам та меті Гаазької Конвенції. Необхідне належне вивчення таких тверджень, яке має підтримуватися наведенням національними судами підстав, які є не автоматичними чи стереотипними, а досить деталізованими в світлі виключень, викладених у Гаазькій Конвенції, яка повинна тлумачитися вузько (§ 107).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про призначення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються на дослідження та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

На підставі пункту 5 частині 1 статті 252 ЦПК України, суд вважає доцільним зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 103, 197, 252, 259-261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача про призначення експертизи задовольнити.

Призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання, судову амбулаторну комплексну психолого-психіатричну експертизу малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вирішення якої поставити наступні питання:

-«Чи страждає дитина на будь-який психічний розлад або затримку психічного розвитку?»;

-«Які індивідуально-психологічні особливості має малолітня дитина?»;

-«Яке ставлення дитини до матері та батька? До кого з батьків більш прихильна дитина? Як проявляється прихильність до кожного з батьків?»;

-«Який психоемоційний стан малолітньої дитини на даний час? З чим саме пов`язані її актуальні емоційні переживання?»;

-«Яким чином особливості виховної поведінки кожного з батьків впливають на психічний стан дитини?»;

-«Яким чином особливості виховної поведінки кожного з батьків впливають на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини?»;

-«Чи відмічаються ознаки негативного впливу на розвиток дитини на даний час? Якщо так, то в чому саме вони проявляються?»;

-«Чи може бути ситуація, що є предметом позову у даній справі, а саме повернення дитини до Чеської Республіки психотравмувальною для малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища?»;

-«Чи може ситуація, що є предметом позову у даній справі, а саме повернення дитини до Чеської Республіки заподіяти психічну або психологічну шкоду малолітній дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища?»;

-«Чи здатна малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання?».

Проведення експертизи доручити експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (адреса: вул. Кирилівська, 103, корпс 12, 3-й поверх, м. Київ, 04080), попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

У розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи 367/5081/21.

Витрати по оплаті вартості експертизи покласти на ОСОБА_4 .

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Експертизу провести протягом двох місяців з дня отримання даної ухвали суду.

Провадження у справі №367/5081/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про повернення дитини до місця постійного проживання зупинити на час проведення експертизи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.В.Кравчук