БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2492/22
Провадження № 2/497/137/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Деревенського І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернулася до суду та просить постановити рішення, яким:

- розірвати шлюб, зареєстрований між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Болградським відділом реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис 133;

- визначити місце проживання неповнолітніх дітей: - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, позивачем ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 ; - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 за адресою його місця проживання: АДРЕСА_2

Свої вимоги мотивує позивач тим, що 26.11.2005 року між нею, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Болградським відділом реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було складено актовий запис 133.

За час сумісного життя у подружжя народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом спільного життя між нею, позивачем та відповідачем склалися різні погляди на життя, на ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Разом не проживають з вересня 2021 року. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між ними, як подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалась та існує формально.

З цих підстав позивач прийшла до висновку, що збереження сім`ї не можливо.

Щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, то позивач вказує на те, що між нею та чоловіком досягнуто угоди з урахування думок та інтересів їх дітей. Так, син ОСОБА_5 проживає з нею, позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , повністю перебуває на її утриманні та забезпеченні. Вона, як мати опікується інтересами і потреба сина, займається його вихованням, слідкує за його розвитком і здоров`ям.

Син ОСОБА_6 , виявив бажання проживати з батьком і залишився проживати в будинку з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , де для нього створені необхідні і належні умови, які є найкращими, оскільки він має самостійну кімнату, у нього є бібліотека, він забезпечений технічними засобами, спортивним інвентарем та іншими речами, необхідними для розвитку і навчання дитини. Батько постійно слідкує за станом здоров`я сина.

Вона, позивач і відповідач не перешкоджають один одному у спілкуванні з дітьми.

З метою не допущення непорозумінь щодо дітей, та діючи виключно в їх інтересах, вони батьки уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчений нотаріально.

За викладених обставин, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.12.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого розгляду на 29.12.2022 року о 10:00 годині (а.с.31), та повідомлено сторін по справі (а.с.31, 32).

Відповідачу та третій особі надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву (пояснень) разом з наявними у них доказами (а.с.31).

20.12.2022 року на адресу суду представником третьої особи подано пояснення по даній справі (а.с.34-39).

23.12.2022 року позивачем подано клопотання про долучення до справи письмових доказів (а.с.41-45).

В підготовчому засіданні 29.12.2022 року:

-позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні;

- відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог;

- представник третьої особи до суду не прибула, причини неявки не повідомила. В письмових поясненнях наданих суду 20.12.2022 року, представник просила розглядати справу у її відсутність (а.с.34).

Ухвалою суду від 29.12.2022 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 10:00 годину 17.01.2023 року (а.с.49), про що повідомлено сторін по справі (а.с.50).

17.01.2023 року судове засідання не відбулося в зв`язку з відсутністю електропостачання в суді (а.с.53).

Після відновлення електропостачання ухвалою суду від 17.01.2023 року було призначено справу до судового розгляду на 13:00 годину 21.02.2023 року (а.с.55), про що повідомлено усіх сторін по справі (а.с.56, 57).

В судовому засіданні 21.02.2023 року:

Позивач підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що протягом спільного життя між нею та чоловіком склалися різні погляди на сімейне життя, на ведення спільного господарства, тому погіршилися стосунки. Постійні сварки, непорозуміння призвели до того, що вони з вересня 2021 року стали проживати окремо. Декілька разів намагалися дійти примирення, порозумітися, але позитивних результатів не досягли, а тому розірвання шлюбу для них неминуче. Тим паче, що у неї позивача є вже інший чоловік.

Мають спільних дітей: ОСОБА_5 , якому виповнилось 16 років та ОСОБА_6 , якому виповнилось 11 років. Вони з чоловіком дійшли згоди щодо виховання та утримання дітей з урахування їх думки.

З вересня 2021 року син ОСОБА_5 проживає з нею позивачкою, а син ОСОБА_6 з батьком, та кожний з них окремо опікуються дітьми, та не чинять один одному перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу, та залишення проживати старшого сина ОСОБА_5 з матір`ю, а молодшого сина ОСОБА_6 з ним, з батьком. Пояснив, що дійсно вони з позивачем не знаходять спільної мови, постійно сваряться, конфліктують, що негативно впливає на психологічний стан їх дітей. Примирення між ними не можливо, тому строк для примирення просила не надавати.

Щодо дітей, то пояснив, що вони з дружиною дійшли спільної згоди, щодо утримання та забезпечення дітей та визначення місця проживання кожного.

Третя особа, представник Служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області до суду не прибув. Однак подав пояснення, згідно яких вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та залишити проживати дітей саме так, як цього просять батьки: сина ОСОБА_5 залишити проживати з матір`ю, а сина ОСОБА_6 з батьком (а.с.34).

21.02.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву, та 20.03.2023 року було продовжено судовий розгляд за участю позивача та відповідача.

Позивач наполягала на своїх вимогах, та була категоричною щодо неможливості примирення між ними.

Відповідач також стверджував, що примирення не можливе, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, взяти до уваги думку дітей щодо визначення їх місця проживання з батьками.

Представник третьої особи до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Щодо задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.64-66).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, приймаючи до уваги заяви відповідача та третьої особи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються сімейним законодавством, пов`язані з розірванням шлюбу та визначенням місця проживання дитини.

Щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, суд походить з наступного:

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №133 (а.с.11).

В цьому шлюбі сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджуючи, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, наміру та бажання миритися з відповідачем не має.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав цілком і беззаперечно, що підтвердив в судовому засіданні.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Приписами ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (надалі СК України) визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу.

Положення ст. 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, та права їх дітей.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - існує формально, а тому підлягає розірванню.

Щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного:

Як зазначалося вище, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Згідно копій паспортів позивача та відповідача, сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8, 9).

Позивач проживає в орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором найму житлового приміщення від 07.09.2021 року (а.с.15).

Відповідач зареєстрований (а.с.40) і проживає в приватному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , який належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності від 17.12.2012 року (а.с.14).

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби №575-ОС від 02.12.2022 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майстра-сержанта ОСОБА_1 з 02.12.2022 року, звільнена в запас Збройних сил України (а.с.63).

Згідно архівної відомості за період з січня 2022 року по грудень 2022 року позивач ОСОБА_1 отримувала щомісячну заробітну плату, загальний розмір якої склав 612728.74 гривень (а.с.44).

Відповідач є інспекторами прикордонної служби Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де наразі проходить службу. Характеризуються кожний окремо виключно позитивно (а.с.16, 17).

Син ОСОБА_3 є учнем 11-А класу Опорного закладу освіти «Болградський ліцей», характеризується позитивно, батьки приділяють належну увагу вихованню сина, цікавляться його справами в школі (а.с.18).

Син ОСОБА_4 є учнем 6-А класу Опорного закладу освіти «Болградський ліцей», також характеризується позитивно, батьки приділяють належну увагу вихованню сина, цікавляться його справами в школі (а.с.19).

Згідно Акту №75 від 08.12.2022 року обстеження умов проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що створені гарні умови для проживання дітей, будинок облаштований газо- та водо-постачанням, містить чотири відокремлені кімнати, кухню, санвузол. Усі кімнати мебльовані, осучаснені. Син ОСОБА_4 проживає з батьком, має свою окрему кімнату, забезпечений комп`ютером, інтернет зв`язком для організації онлайн навчання.

Зі співбесіди з ОСОБА_6 , комісія встановила, що він бажає проживати з батьком у вказаному будинку (а.с.20).

За даними архівної відомості за період січень 2022 жовтень 2022 року відповідач ОСОБА_2 отримую регулярну заробітну плату щомісяця, всього 481 877.07 гривень, що є достатньою для належного матеріального забезпечення дитини (а.с.21).

Відповідач позовні вимоги визнав цілком і беззаперечно.

Третя особа - Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області надала пояснення, згідно яких слідує, що за результатами проведених бесід з батьками дітей встановлено, що останні не мають спору про місце проживання їх спільних дітей (а.с.34).

За результатами обстеження умов проживання обох дітей як з батьком так і з матір`ю, Служба у справах дітей прийшла до висновку про доцільність визначення місця проживання дітей:

- дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою його постійного місця реєстрації і проживання: АДРЕСА_2 ;

- дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за її адресою місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с.40).

Також комісією надано Акт №581 від 09.12.2022 року обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання позивача ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.35, 43), згідно якого слідує, що мати ОСОБА_1 проживає спільно з сином ОСОБА_5 , та свої батьками у вказаному житловому будинку. У сина ОСОБА_5 є своя окрема кімната, забезпечений шкільним приладдям, планшетом, є інтернет зв`язок для навчання, а також забезпечений усіма іншими необхідними речами: одягом, взуттям, продуктами харчування.

На ім`я начальника служби у справах дітей Болградської міської ради Савостою Максимом було власноручно написано заяву, що він бажає залишитись проживати з матір`ю ОСОБА_1 в будинку дідуся і бабусі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2 ст.7 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Водночас у даному випадку судом під час розгляду цієї справи не вирішується спір про визначення місця проживання дитини.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

Окрім цього, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч.2 ст.171 СК України).

Аналогічні положення закріплені в ст.12 Конвенції про права дитини, а саме: держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

В судовому засіданні 21.02.2023 року судом було заслухано думку дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (16 років)

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (11 років),

які пояснили, що батьки не знайшли спільної мови, посварилися, та стали проживати окремо. Кожен з них підтримав таке рішення батьків, та аби не ображати батьків, вони самостійно вирішили, що ОСОБА_5 буде проживати з матір`ю, а ОСОБА_6 з батьком залишиться в м.Болград, так як він молодший і йому важче звикати до нового місця, він більше прив`язаний до батька, більше часу проводить з батьком.

Просили суд зважити на їх думку, та прийняти рішення саме так, як вони визначилися, ОСОБА_5 залишити проживати з батьком, а ОСОБА_6 з матір`ю.

Суд керується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), в якому ВС зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Дійсно, між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір між батьками щодо здійснення прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. 07.12.2022 року у відповідності до ч.4 ст.157 та ст.160 СК України, зареєстрований в реєстрі за №1603 (а.с.22-23).

Тобто сторонами визначено у добровільному порядку місце проживання їхніх спільних дітей, та їхню участь у вихованні дітей на підставі укладеного між ними нотаріально-посвідченого договору.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час залишення сина ОСОБА_6 на проживанні та вихованні разом з батьком, а сина ОСОБА_5 з матір`ю не суперечитиме їх інтересам, про це між сторонами наявна домовленість, і таке питання може бути вирішене судом разом з вимогою про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Проте, суд зазначає, що у випадку неналежного виконання батьком ОСОБА_2 або матір`ю ОСОБА_1 покладених на них обов`язків щодо утримання і виховання дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , та порушення умов укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні, мати або батько дітей мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

А також суд приймає до уваги визнання позовних вимог відповідачем та відсутність заперечень третьої особи, та особливе значення має думка дитини з приводу визначення її місця проживання.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.7, 104 ч.2, 110, 112,113, 160, 171 СК України ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Болградської міської ради Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м.Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянином України та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою м.Болград Одеської області, громадянкою України, зареєстрований 26 листопада 2005 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №133.

Встановити порядок виконання рішення відповідно до якого рішення після набрання ним законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та здійснення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 115 СК України) зі збереженням прізвища позивача « ОСОБА_8 ».

Сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом матір`ю ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати разом з батьком ОСОБА_2 за адресою його місця проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева

З оригіналом згідно.

Рішення набрало законної сили

«___» ______________ 2023 року.

Оригінал рішення знаходиться в суді у справі

за № 497/2492/22, провадження № 2/497/137/23

Секретар ______________ І.Ю.Деревенський

Суддя Болградського районного суду

Одеської області ______________ С.В.Кодінцева.