Справа № 703/789/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

присяжних Кривошей Н.П., Нікітенко Ю.І.,

за участю

секретаря судового засідання Харченко М.О.,

прокурора Зайченка І.А.,

представника заявника ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

особи, стосовно якої розглядається заява ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в режимі відеоконференції в порядку окремого провадження заяву директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

установив:

Директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.В. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без її згоди.

У обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2 була госпіталізована до комунального закладу згідно направлення лікаря-психіатра Смілянської ШМД.

Підставою для її направлення став тяжкий психічний розлад, відмова від прийому їжі, неадекватна поведінка, що являють собою безпосередню небезпеку для неї.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву повністю та пояснила, що на даний час ОСОБА_3 , має тяжкий психічний розлад, відмовляється від харчування, у медичному закладі поводить себе імпульсивно, падає на коліна, однак агресії не проявляє. Вказала, що швидку допомогу викликали з церкви до якої ходить хвора. Зазначила, що підставою звернення до суду з поданою заявою є саме відмова ОСОБА_3 від госпіталізації та примусового лікування. Тому просила суд надати дозвіл на примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до КНП «ЧОПЛ ЧОР» в умовах стаціонару без її згоди.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просила у задоволенні поданої заяви відмовити. Вказала, що вона дійсно відмовлялася від їжі, однак це зумовлено тим, що вона є віруючою людиною та дотримувалася посту, більше двох днів не постувала. Повідомила, що дійсно відвідувала церкву «Перемоги» в м. Черкаси та на даний час до церкви не ходить. На обліку у лікаря психіатра не перебуває та ніколи не лікувалася.

Прокурор проти задоволення поданої заяви заперечував.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 07 червня 1977 року була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» згідно направлення лікаря психіатра Смілянської ШМД у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу.

Як вбачається з заключення комісії лікарів психіатрів ОСОБА_3 була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» у зв`язку з погіршенням психічного стану, а саме відчуття дискомфорту на душі, уникнення спілкування, порушення сну та зниження апетиту. Внаслідок чого комісія прийшла до висновку, що стан ОСОБА_3 відповідає тяжкому психічному розладу як «гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» та вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні лікар-психіатр підтвердила, що ОСОБА_3 перебуває у психіатричному закладі у зв`язку з відмовою від їжі та порушенням сну.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Однак, дослідженні в судовому засіданні заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів, а також надані лікарем пояснення не містять безумовних підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_3 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вказала, що вона відмовлялася від вживання їжі лише з тих підстав, що є віруючою людиною та постувала.

Відмова ОСОБА_3 від вживання їжі та порушення сну не вказує на наявність у особи психічного захворювання та не може бути безумовною підставою, що вона має реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї, відтак не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви.

Доказів того, що обстеження або лікування ОСОБА_3 можливі лише в стаціонарних умовах, зокрема у психіатричному відділенні, суду не надано.

Отже, виходячи із засад пріорітету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги, зважаючи, що заявником суду не надано доказів, які підтверджують вимоги заявника, зокрема, щодо необхідності лікування ОСОБА_3 лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу, суд приходить до висновку, що подана заява є необґрунтованою, відтак до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263-265, 339-342, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про госпіталізацію ОСОБА_3 у психіатричний стаціонар без її згоди - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24 лютого 2023 року.

Суддя І.Я. Биченко

Присяжні: Н.П. Кривошей

Ю.І. Нікітенко