Номер провадження: 22-ц/813/847/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року у складі судді Аліної С.С.,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визначення розміру частки у спільній частковій власності, поділ домоволодіння, виділення частки в натурі, визнання права власності.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.01.2018 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 замінено відповідача ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивач посилалася на те, що як дружина є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , на частину будівлі, яка складається з коридору, площею 2,3 кв.м; коридору, площею 3,6 кв.м; кухні, площею 7,7 кв.м; житлової кімнати площею 14,8 кв.м, а всього загальною площею 28,4 кв.м, а всього житловою площею 14,8 кв.м, підсобні приміщення 13,6 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав ще батькам покійного чоловіка позивачки ОСОБА_7 та його дружині - ОСОБА_8 . ОСОБА_7 розділив будинок між трьома дітьми: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Ніхто, крім ОСОБА_9 , отриманням будь-яких документів, що посвідчують право власності на частину кожного у спільній власності не займався. Рішенням виконкому Ленінського району міста Одеси, за заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 03.04.1992 №88/1 залишено з оформленням права приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 половину житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_1 , затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію половину будівлі з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 . Копію зазначеного рішення направлено в ОМБТІ для видачі свідоцтва на право приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_6 свідоцтво на право власності не отримав. На день смерті чоловіка позивачка проживала з ним, тому вона є спадкоємцем першої черги за законом. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, оскільки вона не надала документів, необхідних для відкриття спадкової справи. Вищевказаний житловий будинок, згідно технічного паспорту, складається із трьох окремих частин. З них 2/5 належать ОСОБА_2 , які їй виділено рішенням суду в окрему інвентарну одиницю, та нею отримано свідоцтво на право власності. Друга частина будівлі, якою користується позивачка, складається з: коридору, площею 2,3 кв.м; коридору, площею 3,6 кв.м; кухні, площею 7,7 кв.м; житлової кімнати площею 14,8 кв.м, а всього загальною площею 28,4 кв.м, а всього житловою площею 14,8 кв.м, підсобні приміщення 13,6 кв.м. Третя частина будівлі, якою користується ОСОБА_4 , складається з: коридору площею 5,2 кв.м., житлової кімнати, площею 12,8 кв.м, житлової кімнати площею 15,6 кв.м, ванни площею 3 кв.м, а всього житловою площею 28,4 кв.м, підсобні приміщення - 8,2 кв.м. Всі житлові та надвірні споруди збудовані в період з 1952 по 1990 роки. У зв`язку з тим, що житловий будинок та господарські споруди побудовані до 05.08.1992, відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 за №127, зареєстрованим в Мінюсті України 10.07.2001 за 8/5773( зі змінами та доповненнями), вони не є самочинними.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року позовні вимоги задоволено. За ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на частину будівлі, яка складається з коридору, площею 2,3 кв.м; коридору, площею 3,6 кв.м; кухні, площею 7,7 кв.м; житлової кімнати площею 14,8 кв.м, а всього загальною площею 28,4 кв.м, а всього житловою площею 14,8 кв.м, підсобні приміщення 13,6 кв.м., що знаходяться у АДРЕСА_1 . Визнано розмір частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 , і складається з коридору, площею 2,3 кв.м; коридору, площею 3,6 кв.м; кухні, площею 7,7 кв.м; житлової кімнати площею 14,8 кв.м, а всього загальною площею 28,4 кв.м, а всього житловою площею 14,8 кв.м, підсобні приміщення 13,6 кв.м. Виділено ОСОБА_1 в натурі частку у спільній частковій власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та складається з коридору, площею 2,3 кв.м; коридору, площею 3,6 кв.м; кухні, площею 7,7 кв.м; житлової кімнати площею 14,8 кв.м, а всього загальною площею 28,4 кв.м, а всього житловою площею 14,8 кв.м, підсобні приміщення 13,6 кв.м. Припинено право спільної частково власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на заочне рішення та зауваження на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року, в якій просить вирішити питання про права та обов`язки ОСОБА_4 щодо заочного рішення, скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, ігноруванням судом першої інстанції правової позиції ВС у даній категорії цивільних прав, ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права, з метою перешкоджання їй у доступу до правосуддя, з метою рейдерського захвату її частки будинку та порушення її житлових і Конституційних прав, такою, що носить ознаки корупційних діянь з боку головуючого судді у справі. Апелянт посилалась на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2015 року, яким вирішено майнові права щодо будинку по АДРЕСА_1 осіб, що сторонами у даній справі та посилалась на те, що вище зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 є співвласницею будинку АДРЕСА_1 , хоча своє право власності вона і не зареєструвала, вона є, також співкористувачем земельної ділянки за цією адресою. У зв`язку з тим, що заочним рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 були вирішені права та обов`язки апелянта стосовно будинку АДРЕСА_1 , а вона була судом відлучена від участі у справі, оскаржуване судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, судом встановлено, що відповідно до листа Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_10 не заводилася. Крім того, матеріали справи не містять у собі будь-яких належних доказів того, що позивачка ОСОБА_1 на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_10 разом з ним проживала по АДРЕСА_1 . Звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування є передчасним. Для того, щоб зазначений позов міг розглядатися у суді необхідно отримати постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. При ухваленні оскаржуваного рішення, судом не було з`ясовано коло спадкоємців після померлого у 1998 році ОСОБА_6 , не були з`ясовані причини відсутності у позивачки ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спірне майно, не були залучені до цивільної справи у якості відповідачів органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, визнано судом право власності на нерухоме майно, а не майнові права на це нерухоме майно.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлялися у встановленому порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зроблено актовий запис про смерть № 561 та видано свідоцтво про смерть від 14.03.1998 серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_6 на час його смерті, відтак відноситься до кола спадкоємців першої черги.

Рішенням Ленінської районної ради народних депутатів №88/1 від 03.04.1992 залишено з оформленням права приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 половину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: літ.А, а, аІ, а2, літні кухні літ.Б.,В., з прибудовою літ.в, сарай літ.Г,Л, душ літ.М, вбиральня літ.Ж.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.08.2015, яке набрало законної сили 25.11.2015, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб Одеської міської Ради, Управлення земельних ресурсів Одеської міської Ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради про виділ частки в натурі із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою у власність ОСОБА_2 визнано право власності та виділено в натурі 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в складі наступних приміщень: в жилому будинку літ. «А», 1-1 кухня, площею 5,3 кв.м., 1-2 жила, площею 14,2 кв.м., 1-3 жила, площею 19,4 кв.м., 1-4 санвузіл площею 3,8 кв.м., жилою площею 33,6 кв.м., загальною площею 42,7 кв.м., з надвірними спорудами: літ. «Д» - сарай, літ. «Н» навіс. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 . Залишено у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 житлові та нежитлові приміщення у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , які не були виділені в натурі ОСОБА_2 . Визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , за яким кожному виділено у користування певну частину земельної ділянки.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фадєєвої Н.О. №11/02-14 від 13.03.2017, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності померлого ОСОБА_6 , видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 неможливо.

Відповідно до листа Четвертої одеської державної нотаріальної контори №1804/01-16 від 0.04.2017, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не заводилася.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.08.2017, ОСОБА_2 є власником 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурьяновою Л.Г.

Відповідно до технічного паспорту станом на 08.12.2015 домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: літ.А житлове : квартира №1: 1-1 кухня, площею 5,3 кв.м., 1-2 житлова, площею 14,2 кв.м, 1-3 житлова, площею 19,4 кв.м., 1-4 санвузіл, площею 3,8 кв.м., всього загальною площею 42,7 кв.м., житловою 33,6 кв.м. підсобне 9-1 кв.м.; квартира №2: 2-1 коридор, площею 2,3 кв.м., 2-2 коридор площею 3,6 кв.м., 2-3 кухня, площею 7,7 кв.м., 2-4 житлова, площею 14,8 кв.м., всього загальною площею 28,4 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., підсобне, площею 13,6 кв.м., які у технічному паспорті рахуються, яка самочинно збудовані; квартира АДРЕСА_2 : 3-1 коридор, площею 5,2 кв.м., 3-2 житлова, площею 12,8 кв.м., літ. 3-3 житлова, площею 15,6 кв.м., 3-4 ванна, площею 3,0 кв.м., всього загальною площею 36,6 кв.м., житловою 28,4 кв.м., підсобне 8,2 кв.м., які у технічному паспорті рахуються, яка самочинно збудовані, літ Б., В літня кухня, літ.Г., Д., Е., Л. сараї, літ.Ж.,М.,О - вбиральні, літ.Н- навіс, 1-6 огородження, І-ІІ мостіння.

Викладені обставини свідчать про те, що спір виник щодо набуття права власності на майно в порядку спадкування після смерті одного з співвласників майна, що перебуває в спільній частковій власності.

Крім того, ОСОБА_1 пред`явила вимоги про виділ в натурі частки з майна, що належить співвласникам на праві спільної сумісної часткової власності, відтак відповідачем у справі мають бути спадкоємці померлого та співвласник майна, яким є ОСОБА_4 , оскільки право спільної власності з ОСОБА_2 припинено рішенням суду.

Рішенням суду без зазначення частки у праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 визнане право власності на приміщення будинку, які перебували у спільному користуванні співвласників майна (а.с.95,204-205 т.1).

Частиною 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно ст. 358 ЦК України,співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 463/4616/18 (провадження № 61-20505св19) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Задовольнивши позов про визнання права власності на частину майна, та не залучивши до участі у справі належного відповідача співвласника майна ОСОБА_4 , суд першої інстанції вирішив про її права та обв`язки, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на відсутність у суду апеляційної інстанції повноважень на залучення відповідача у справі на стадії апеляційного розгляду, а також те, що пред`явлення вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, то у позові ОСОБА_1 слід відмовити з мотивів та підстав, викладених вище, що не позбавляє права повторного звернення до належних відповідачів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визначення розміру частки у спільній частковій власності, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 826,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.03.2023.

Головуючий:

Судді: