Справа № 331/4640/22
Провадження № 2/331/380/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.,

при секретарі Федоровій К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Національного університету «Запорізька політехніка» до Комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка», 3-і особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з трудових спорів та визнання посвідчень комісії з трудових спорів такими, що не підлягають виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом Національного університету «Запорізька політехніка» до комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва Національного університету «Запорізька політехніка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з трудових спорів та визнання посвідчень комісії з трудових спорів такими, що не підлягають виконанню.

Третя особа ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення позову без розгляду в обґрунтування якої зазначив наступне.

Оскаржувані рішення комісії прийняті 27.08.2022. Про їх існування Позивачу було достеменно відомо, так як вони подані на ім`я ректора 30.08.2022, що підтверджується відбиткою вхідного документу від 30.08.2022 за № 154/114/0.

Відповідно до ст. 228 КЗпП у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи роботодавець можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.

Таким чином, строк на звернення до суду сплинув у позивача 09.09.2022 р.

Жодних обґрунтувань щодо поновлення пропущених строків позовна заява не містить так само як і ухвала про відкриття провадження у справі від 05.12.2022 р.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що «встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з`ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений.Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст. 85 ЦПК і ст. 228 КЗпП залишається без розгляду. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін. При пропуску передбаченого ст. 225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з`ясуванні інших обставин справи не має».

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду або на оскарження судового рішення виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Посилання позивача на введений на території України військовий стан, як на підставу пропуску строків звернення до суду не свідчить про об`єктивну неможливість подати позов в тримісячний строк. Станом на день звернення до суду військовий стан на території України не скасовано, однак це не завадило позивачу направити позовну заяву до суду. Цим же правом Позивач міг скористатись в межах тримісячного строку визначеного КАСУ. Позивач не додав до матеріалів справи жодних документів, які б свідчили про те що він не міг реалізувати своє право на звернення до суду в період з 09.09.2022 р. по 30.11.2022 р. Сам факт введення на території України воєнного стану не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач повинен зазначити яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на можливість реалізації його права звернення до суду.

Позивачем до позовної заяви не надано доказів на підтвердження того, що у зв`язку із введенням воєнного стану відбулись якісь зміни, що перешкодили своєчасному зверненню до суду (мобілізація, переїзд в іншу місцевість, тощо).

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необгрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власного пасивною поведінкою.

Слід зазначити, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися:

1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв' язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду;

2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін;

3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення;

4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі;

5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії») право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, позивач не вказав причини непереборного та об`єктивного характеру, що заважали йому своєчасно звернутися за захистом своїх прав до суду.

Крім того, у своєму Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 та його представник адвокат Сідельникова О.Л. клопотання підтримали. Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 заявили аналогічні клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учинків процесу, суд дійшов наступних висновків.

Позов Національного університету «Запорізька політехніка» до комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва Національного університету «Запорізька політехніка» надійшов до суду 30.11.2022 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Оскаржуване рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва Національного університету «Запорізька політехніка» про визнання трудових договорів укладеними на невизначений строк, зобов`язання вчинити певні дії, було прийнято 27.08.2022 р.

30.08.2022 р. вказане рішення комісії та інші документи надійшли до відділу діловодства Національного університету «Запорізька політехніка» що підтверджується штампом (№ 154/114/00).

Тобто, позивач оскаржив комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва Національного університету «Запорізька політехніка», поза межами десятиденного строку, передбаченого ст.228 КЗПП України.

Відповідно до статті 228 КЗпП України, у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи роботодавець можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.

Представник Національного університету «Запорізька політехніка» в позові мотивував порушення строку тим, що оскаржуване рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка» було прийнято під час введеного з 24.02.2022 року в Україні відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" режиму воєнного стану, то це наклало свій відбиток і на пропуск строку, встановленого ст. 228 КЗпП України. Постійні повітряні тривоги та перебування працівників у сховищах в цей період, відключення електроенергії унеможливили стале функціонування позивача. До цього додалося і виїзд частини працівників адміністративно-управлінського персоналу в більш безпечні регіони та звільнення частини працівників та вакантність багатьох посад. Все це у сукупності призвело до пропуску строків оскарження рішення комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка».

Не погоджуючись з цим, клопотанні про залишення позову без розгляду, третя особа зазначила, що позивач не вказав причини непереборного та об`єктивного характеру, що заважали йому своєчасно звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк воєнного стану був продовжений.

Згідно з ч.1 статті 57-1 Закону України «Про освіту» (Державні гарантії в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану), здобувачам освіти, працівникам закладів освіти, установ освіти, наукових установ, у тому числі тим, які в умовах воєнного стану, надзвичайної ситуації або надзвичайного стану в Україні чи окремих її місцевостях, оголошених у встановленому порядку (особливий період) були вимушені змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце, місце навчання, незалежно від місця їх проживання (перебування) на час особливого періоду гарантується:

організація освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі, що є найбільш безпечною для його учасників;збереження місця роботи, середнього заробітку, здійснення виплати стипендії та інших виплат, передбачених законом; місце проживання (пансіон, гуртожиток тощо) та забезпечення харчуванням (у разі потреби).

Суд, аналізуючи вказану норму Закону України «Про освіту», дійшов висновку про те, що нею безпосередньо передбачено право працівників закладів (установ) освіти в умовах воєнного стану змінити місце проживання (перебування), залишити робоче місце з подальшою організацією освітнього процесу в дистанційній формі або в будь-якій іншій формі.

Тому, на переконання суду, твердження позивача Національного університету «Запорізька політехніка» про виїзд частини працівників адміністративно-управлінського персоналу в більш безпечні регіони та звільнення частини працівників та вакантність багатьох посад, не потребує будь-яких додаткових доказів та обґрунтувань. Саме ці обставини, безперечно, мають об`єктивний характер, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості своєчасно звернутися за захистом своїх прав до суду.

Суд вважає хибними та не приймає до уваги посилання третьої особи на практику ЄСПЛ, зокрема, на рішення по справі «Олександр Шевченко проти України», оскільки підстави, з яких заявник у згаданій справі звернувся до ЄСПЛ є відмінними від тих, що встановлені в даному провадженні та не стосуються воєнного стану в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав причини пропуску Національним університетом «Запорізька політехніка» строку звернення до суду поважними, поновив цей строк та 05.12.2022 р. відкрив провадження по справі. В зв`язку з цим, клопотання про залишення позову без розгляду не ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст. ст. 257, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача та третіх осіб про залишення без розгляду позову Національного університету «Запорізька політехніка» до Комісії з трудових спорів кафедри «Обладнання і технологія зварювального виробництва» Національного університету «Запорізька політехніка», 3-і особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з трудових спорів та визнання посвідчень комісії з трудових спорів такими, що не підлягають виконанню - відмовити

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: М.В.Антоненко