ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/8502/21 Номер провадження 22-ц/814/1184/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Д.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

секретар Боштенко В.Ю.,

з участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року, постановлене суддею Савченко Д.М. (повний текст складено 26 листопада 2021 року),

по справі за заявою ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

29.10.2021 ОСОБА_2 , в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася в суд із указаною заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування вимог заяви зазначає, що перебувала із ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі та, наразі, разом із двома дітьми проживає в будинку АДРЕСА_1 , щодо якого наявний спір про поділ. Із серпня 2019 року ОСОБА_1 за місцем проживання заявниці та їх спільних дітей, систематично вчиняється психологічне та фізичне насильство над нею та дітьми, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесних ушкоджень, у тому числі в присутності дітей, залякував їх, внаслідок чого неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства у сім`ї.

Неправомірна поведінка кривдника не припиняється, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , на строк шість місяців, яким заборонити йому:

- перебувати в місці проживання (перебування) заявниці з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 ;

- спілкуватися з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- наближатися до місця проживання заявниці ( АДРЕСА_1 ), до місця навчання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Коротичанського ліцею Пісочинської селищної ради, який розташований по вул.Освіти,59-А, смт.Коротич), до місця роботи заявниці (КЗ Коротичанський ЗДО (ясла-садок) Пісочинської сільради, розташований по вул.Центральній,49 смт.Коротич) ближче, ніж на 200 метрів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.11.2021 заяву ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обмежувальний припис строком на шість місяців, яким:

- заборонено перебувати в місці проживання (перебування) заявниці з дітьми за адресою: будинок АДРЕСА_1 ;

- заборонено спілкування з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонено наближатися до місця проживання заявниці (будинок АДРЕСА_1 ), до місця навчання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), до місця роботи заявника (КЗ Коротичанський ЗДО (ясла-садок) Пісочинської сільради, розташований по вул.Центральній,49, в смт Коротич Харківського району Харківської області) ближче, ніж на 200 метрів.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що заявником доведено факти систематичного вчинення домашнього насильства над нею та дітьми з боку ОСОБА_1 , а тому потребує захисту у порядку, передбаченому Законом №2229-VIII. Відтак, районний суд визнав наявними підстави для видачі обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони перебування в місці проживання (перебування) заявниці з дітьми, спілкування з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближення до їх місця проживання, місця навчання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та місця роботи заявниці) ближче, ніж на 200 метрів.

Заінтересована особа ОСОБА_1 із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені заяви відмовити.

Зазначає, що близько 20 років перебував із заявницею у зареєстровану шлюбі. Упродовж спільного життя жодних скарг та заяв з приводу насильства в сім`ї заявниця до нього не мала та саме вона була ініціатором розірвання шлюбу. У лютому 2020 року вона подала в суд позов до нього, ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя із відступленням від рівності часток. Вважає, що саме із таким позовом пов`язані її наступні чисельні звернення до правоохоронних органів, а справжньою причиною застосування до нього обмежувального примусу є намір заявниці заволодіти будинком одноособово.

Заперечує надану судом оцінку доказів, зокрема, щодо вчинення фізичного насильства. Зазначає, що висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №638-2020 від 23.06.2020 фіксує тілесні ушкодження внаслідок травматичних тупів предметів, проте складений зі слів самої постраждалої, не містить часу, коли був отриманий синець та ставить під сумнів, що події 23.06.2020 стали підставами застосування обмежувального примусу у серпні 2021 року.

Наголошує, що його вина у спричинені тілесних ушкоджень є недоведеною, а факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом обмежувального примусу.

Спростовує належність як доказу, показання свідків, дітей сторін, які перебувають під впливом матері, а також вчинення ним економічного насильства в сім`ї. Вважає суперечливими висновки суду першої інстанції, що перешкоджаючи у наданні дітям лікування, намагався лікувати їх рослинними препаратами.

Наголошує, що приймав активну участь у житті своїх дітей та лікував їх виходячи із власних переконань, у подальшому, відвідував у лікарні.

Зазначає, що удень перебуває на роботі, а тому не може жодним чином обмежувати дружину та дітей у споживанні води та м`яса у певні дії.

Вважає, що наявна у нього заборгованість зі сплати аліментів за півтора-два місяці не є економічним насильством та зумовлена його вимушеними витратами на оренду житла, а припинення оплати ним навчання сина зумовлене тим, що призначення до стягнення аліменти охоплюють вартість навчання.

Повідомляє, що займався виготовлення меблів, які зберігалися вдома і саме ці меблі він забрав з будинку та передав замовнику. При цьому сам будинок та всі речі у ньому є спільним майном подружжя, а тому розпорядження ними не є економічним насильством.

Заперечує спричинення будь-якого психологічного насильства відносно заявниці та дітей, як таких, що ґрунтуються на їх упереджених поясненнях.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17.11.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

01.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив заявника на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає доводи апеляційної скарги спробою введення суду в оману щодо дійсних обставин справи та формування у суду негативного ставлення до неї особисто. Звертає увагу, що спільні діти сторін відкрито просили суд захистити її від батька та задовольнити вимоги про встановлення обмежувального припису, що підтверджується записами судових засідань від 08.11.2021, 17.11.2021 у справі №635/8502/21. При цьому він сам не забезпечує факт застосування до дітей фізичного покарання і вважає це нормальним.

Спростовує доводи ОСОБА_1 про недоведеність домашнього насильства та наголошує, що кримінальне провадження №0001019 від 25.06.2020 ще продовжується, а постанова суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 оскаржено нею в апеляційному порядку.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.10.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У суді апеляційної інстанції заінтересована особа ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Заявник в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що згідно ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено, що із 28.08.1999 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.02.2020 (справа №635/6947/19). Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6,7,8-11/

Відповідно до листа КНП ХРР «Центр первинної медичної допомоги №2 Харківського району від 30.12.2019 №607, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з народження перебуває на диспансерному обліку в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини з приводу бронхіальної астми з 2014 року. В липні 2019 року перед початком учбового процесу був направлений до спеціалістів для проходження медогляду. 10.10.2019 звернувся в амбулаторію по допомогу (зі слів - після сутички між батьками). Став на захист матері, батько смикнув за вухо після чого на вусі з`явилась гематома. З 23.10.2019 по 30.10.2019 перебував на лікуванні в амбулаторії ЗПСМ сел.Коротич з приводу гострого бронхіту. З 04.11.2019 по 13.11.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в МКБЛ №17 з приводу Хвороби Шінця./а.с.19/

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.06.2020 (справа №635/212/20) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 10.01.2020 і до повноліття ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 10.01.2020 до закінчення навчання 30.06.2022, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Рішення набрало законної сили 30.12.2020./а.с.83-88/

Заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, станом на 10.11.2021 склала 1499,00 грн.; на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 10.11.2021 4500,00 грн./.с.89,90/

23.06.2020 на підставі заяви ОСОБА_5 фахівцем в галузі судової медицини Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Балановським В.В. складено висновок №638-2020, на вирішення фахівця поставлено питання: «Встановити наявність, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, час і механізм їх утворень, визначити їх ступінь тяжкості».

Обставини справи: зі слів освідуваної відомо: 23.06.2020 близько 08-30 год. в будинку за місцем проживання ОСОБА_1 руками хапав за руки, волосся. При цьому вирвав жмут волосся. Коли штовхав її на диван, коліном наніс один удар в ділянку живота. Не падала. Свідомість не втрачала.

На підставі даних огляду за заявою гр. ОСОБА_5 фахівець дійшов висновку, що у неї мають місце наступні тілесні ушкодження: садна на внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані протягом доби до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден. За ступенем тяжкості: садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень./а.с.12/

Відомості за заявою ОСОБА_5 щодо вчинення відносно неї домашнього насильства та нанесення легких тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_1 внесені до ЄРДР за №0001019 від 25.06.2020 за ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України./а.с.13-14/

13.08.2021 відносно ОСОБА_1 встановлено терміновий заборонний припис кривдника, встановлено заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_5 /а.с.15/

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2015, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 ./а.с.46/

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 02.11.2021 (справа №635/7081/21) провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення./а.с.47-51/

02.11.2021 у ОСОБА_3 відбувся приступ задухи. З наданої виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №20281 КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» убачається, що він має діагноз: бронхіальна астма, інтермітуючий перебіг, змішана, період загострення. Напад середньої важкості Алергічний реніт, інтермітуючий перебіг, період загострення, алергічний кон`юктивіт./а.с.94/

У судовому засіданні допитані свідки сини сторін.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є сином сторін. У віці 8-10 років батько примушував його фізично працювати, допомагати по будівництву. Батько часто безглуздо карав молодшого брата. Через вірування ним застосовувались все більш жорсткі покарання та заборони - не можна пити воду у певні дні, не можна їсти м`ясо. Він також відмовив у наданні йому медичної допомоги; за наявності у молодшого брата алергії на полин, батько лікував його саме настоянкою полину.

Від молодшого брата свідку відомо, що батько шантажував його, щоб він переконав мати не розлучатися. Після розлучення ОСОБА_1 розібрав та вивіз меблі з будинку, викрав документи, потім їх повернув. Свідок цитував вираз батька, коли той наніс братові травму на вусі «я готовий тут каменю на камені не залишити, тільки б вас покарати».

Через нестерпні умови проживання свідок переїхав в гуртожиток, а після зміни факультету батько відмовився оплачувати його навчання, позбавив кишенькових грошей, казав, що буде сплачувати аліменти, коли вважатиме за потрібне.

07.08.2021 свідкові зателефонував брат, по голосному зв`язку він говорив з батьком, який сказав, що «катком закатає»; на прохання брата він приїхав додому, батько вимагав ключів від будинку і щоби вони з`їжджали.

На запитання учасників свідок пояснив, що їх з братом хобі висміювались; перевірка домашнього завдання сприймалася як покаранням. У свідка був кістно-хрящовий кістоз, потрібна була операція, замість цього над ним 2 години читали молитви, після двох таких сеансів мати потайки відвезла його до лікаря, де дали направлення в інститут ім. Ситенка, де свідка прооперували. Також у нього був «перекрут яєчка», це було рано вранці, було погане самопочуття, нудило. Батько заварив коріння лопуху і сказав до вечора випити. Через деякий час свідок зателефонував матері, яка звернулась до терапевта, яка дала направлення до лікарні, де його відразу прооперували, інакше він міг би залишитися інвалідом. Свідка також пару раз фізично карали, один раз ременем за те, що не зміг 10 разів підтягнутися.

Малолітній ОСОБА_4 допитаний у присутності представника Служби у справах дітей та соціального педагога, суду пояснив, що з дитинства не відчував любові батька. Кожного разу той вчиняє скандали, виганяє їх з дому, лається, ображає; коли злиться, не контролює себе. Може за вухо поволокти на другий поверх.

Свідок навів випадки, коли він випив скисле молоко, йому стало зле, він поскаржився батькам, і батько сказав, що корова це священна тварина та примусив його просити вибачення у молока; батько поставив його у куток, не пустив у туалет, сказав мочитися у кутку, що він і зробив, на що батько почав його сварити; одного разу бив лінійкою по руках за загнуті куточки зошита; сварив за низькі відмітки; не дозволяв гуляти з друзями; забороняв їсти м`ясо, а у деякі дні (приблизно два рази на місяць) пити воду;не розділяв його захоплення музикою; лікував полинню, на яку у свідка алергія; возив до знахарів для лікування від астми; розбирав та вивозив речі з будинку; виганяв свідка з матір`ю та братом із будинку, хотів здати його в оренду. Також свідок пояснив, що боїться батька, вони живуть у страху, боїться, що батько приїде додому або в школу і влаштує скандал.

Також судом досліджено у судовому засіданні відеозапис від 01.08.2021, де зафіксовано слова ОСОБА_1 про те, що він буде приїздити до будинку кожного дня, бо це його будинок і до себе додому він повинен приїжджати.

При постановленні рішення про видачу обмежувального припису, районний суд виходив із того, що ОСОБА_1 має право користування житлом, в якому проживає заявниця із молодшим сином, висловлює наміри кожного дня до нього приїжджати, продовжує до нього навідуватись, у тому числі після винесення термінового заборонного припису органами поліції 13.08.2021. Також беручи до уваги численні факти вчинення домашнього насильства, малолітній вік дитини, який є найбільш вразливим як внаслідок домашнього насильства, так і психологічного навантаження у зв`язку з численними конфліктами батьків, суд визнав ризик продовження вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 достатньо високим, що обумовлює необхідність застосування обмежувального припису та задоволення заяви у повному обсязі.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою (п.1); обмеження спілкування з постраждалою дитиною (п.3); заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (п.4).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №640/23804/18, від 02.09.2020 у справі №635/4854/19-ц, від 24.02.2021 у справі №570/2528/20, від 17.11.2021 у справі №755/937/21.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19,обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Наведені норми процесуального закону заявник не виконала, а суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 фізичного, психологічного або економічного насильства відносно заявниці та їх неповнолітнього сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на поясненнях заявниці та свідків, дітей сторін, які не є об`єктивними, містять загальне відношення дітей до батька стосовно подій, які передували підставам звернення заявника в суд із цією заявою, а отже не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_1 обмежувального примусу.

На підтвердження вимог заяви, ОСОБА_2 надала докази складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення за ознаками психологічного домашнього насильства (ч.1 ст.173-2 КУпАП), що не є тотожним визнання його винним. Натомість у справі наявна постанова Харківського районного суду Харківської області від 02.11.2021 (справа №635/7081/21), за змістом якої провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Указана постанова становила предмет дослідження суду апеляційної інстанції та залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20.12.2022, яким встановлено, що з письмових пояснень самої потерпілої, які були відібрані працівниками поліції 07.08.2021 не вбачається завдання будь-якої шкоди і в чому саме вона проявилась.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке що готується від 07.08.2021, також судом встановлено, що заявниця звернулася до поліції з метою вжиття заходів до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , з яким є цивільна справа про поділ майна подружжя, який словесно погрожує фізичною розправою.

На переконання апеляційного суду, у ході судового розгляду не встановлено, що висловлена 07.08.2021 під час конфлікту фраза ОСОБА_1 відносно своєї колишньої дружини у телефонній розмові зі старшим сином може судом кваліфікуватися, як діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, оскільки можливість настання чи настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 працівниками поліції встановлена не була та у суді не доведена./https://reyestr.court.gov.ua/Review/108044839/

Таким чином за відсутності будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, помилковим є трактування районним судом його наміру приїздити до будинку, спільної власності сторін, як високого ризику продовження такого насильства.

Тоді як сам факт звернення до суду та доводи заявника щодо сварок і непорозумінь між нею та заінтересованою особою, які мешкають окремо один від одного та не можуть мирно вирішити питання щодо розподілу сумісного майна та порядку участі у вихованні дитини та місці її проживання, свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.02.2021 у справі №761/49109/19.

Встановивши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо видачі обмежувального припису, суперечить, як встановленим самим судом обставинам справи, так і нормам матеріального права, викладеним у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі заходи не можуть бути використані і по факту вирішення спору, що виник з сімейних правовідносин сторін, оскільки за своєю суттю спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству не є одним із способів захисту порушеного цивільного права, а відносяться до спеціальних адміністративних примусових заходів впливу, наслідком застосування яких є обмеження прав та свобод особи.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль