Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/1327/2023 Справа № 553/6291/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Музиченко В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега гарант» про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега гарант» з вимогами про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 124826,54 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.01.2023 матеріали справи передані за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Вивчивши матеріали позовної заяви суд встановив, що вона не підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова.

Позивач посилається на положення Закону України «Захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору та подання позову за місцем проживання, перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-ХІІ, споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Однак, з ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон застосовується не до всіх правовідносин, що виникають у зв`язку з укладенням кредитних договорів, а лише до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимогст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності дост.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Системний аналіз положень ЗУ «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів».

Застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними законами.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Крім того, під час розгляду цивільної справи № 212/1101/18 (постанова від 17.04.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» загальними.

Як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача»(позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом), а є визнання права на стягнення суми страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, який не визнає відповідач, тобто саме виконання зобов`язань за договором страхування.

А відтак, на правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги Закону України «Про судовий збір». В зв`язку з чим вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором.

В ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави зазначено, що скільки позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України справа підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова.

Оскільки суд дійшов до висновку, що на правовідносини за вказаним позовом не поширюються вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», тому відсутні підстави для застосування ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Позивач зазначила, що ДТП сталося на території Основ`янського району м. Харкова.

Таким чином, за правилами загальної підсудності, передбаченими ст. 27 ЦПК України, та за вибором позивача відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України, за його місцем заподіяння шкоди, справа підлягає розгляду у Червонозаводському районному суді м. Харкова.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до положень ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Перевіривши матеріали справи, з огляду на вищевказані положення чинного законодавства, зважаючи на те, що місцем заподіяння шкоди є адреса, територія якої відноситься до територіальної юрисдикції Червонозаводському районному суді м. Харкова, суд вважає за необхідне направити позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега гарант» про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 187, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега гарант» про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування - направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -В. О. Музиченко