КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/575/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року, постановлену під головуванням суді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О.,

у цивільній справі №753/15191/21 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність та незаконні дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О., заінтересована особа ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О., заінтересована особа ОСОБА_4 , в якій просив суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця Бойчука М.О. щодо складання акту від 09 липня 2021 року про факт виконання боржником ОСОБА_4 виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року за № 753/18670/15/19 про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею, не допускати негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_3 , виданого на виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Бойчука М.О., яка полягає у невиконанні вимог ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження» щодо невжиття 09 липня 2021 року заходів примусового виконання рішення неупереджено, своєчасно і в повному обсязі, виконання рішення, зазначеного в документів на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом - виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року за № 753/18670/15/19 про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею, не допускати негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_3 , виданого на виконання постанови Київського апеляційного суду від 17.02.2020, а також у невжитті заходів спрямованих на забезпечення боржником побачень стягувача з сином в порядку, визначеному рішенням суду та виконавчим листом;

- визнати протиправними дії державного виконавця Бойчука М.О., які полягають у призначенні та організації зустрічі стягувача з сином 09 липня 2021 року, тобто не у відповідності до рішення суду та виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року за № 753/18670/15/19 про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею, не допускати негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_3 ;

- зобов`язати державного виконавця Бойчука М.О. усунути порушення Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилався на те, що 11 грудня 2020 року ним було надіслано до Дарницького РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання виконавчий лист виданий 11 червня 2020 року Дарницьким районним судом міста Києва № 753/16870/15/19 про зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, який отримано Відділом 22 грудня 2020 року. У зв`язку з відсутністю відомостей про відкриття виконавчого провадження, 13 січня, 23 лютого, 29 березня та 13 травня 2021 року стягувач звертався до Відділу зі скаргами, у яких, зокрема, просив прискорити відкриття виконавчого провадження, проте відповіді на них так і не отримав. Крім того, стягувачем не було отримано і постанови про відкриття виконавчого провадження. Так, після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець на всіх планових зустрічах, визначених рішенням суду, не був присутній, що свідчить про відсутність контролю за процесом виконання рішення суду. 06 липня 2021 року скаржник отримав вимогу за підписом державного виконавця Бойчука О.М. про призначення другої зустрічі для встановлення факту виконання рішення суду на 14-00 год. 09 липня 2021 року. Державний виконавець прибув на зустріч із двома невідомими особами із запізненням. Боржниця із дитиною прибула ще пізніше за виконавця. Стягувач пояснював, що вказана зустріч не являється фактичним виконанням рішення суду, по якому встановлено чіткий графік зустрічей батька з дитиною без присутності боржниці, однак на вказані зауваження державний виконавець не звернув уваги. Незважаючи на заперечення, державний виконавець склав акт та проголосив, що ним зафіксовано, що дитину передано батькові, перешкоджань не виявлено, судове рішення виконано в повному обсязі. Вважав, що такий підхід державного виконавця до виконання рішення суду зводить на нівець всі гарантії держави щодо права на повагу до сімейного життя, яке захищено статтею 8 Конвенції, суперечить вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а також рішенням Європейського Суду, тобто свідчить про ознаки грубого свавілля з боку державного виконавця.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просив скасувати ухвалу та постановити нову, за якою задовольнити подану скаргу на дії державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції не взято до уваги довготривале затягування державним виконавцем відкриття виконавчого провадження, ігнорування заяв, скарг та виконавчого документа скаржника. Вказані дії призвели до порушення права ОСОБА_3 на повагу до сімейного життя, тобто спілкування з сином та участь у його вихованні. Також, в оскаржуваній ухвалі судом констатовано факт наявності розбіжностей між текстом резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року та виконавчим листом, виданим на її виконання.

03 січня 2023 року від представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на наступне. На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 63986969 з примусового виконання виконавчого листа № 753/18670/19, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини ОСОБА_1 . Вказаний виконавчий лист надійшов до Відділу 23 грудня 2020 року. У зв`язку з великою завантаженістю державного виконавця Бойчук М.О., останнім 29 грудня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно вимог чинного законодавства, державний виконавець виконує ту частину рішення суду, яка прописана у виконавчому документі. 30 червня 2021 року сторонам виконавчого провадження направлено вимогу державного виконавця про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини ОСОБА_1 .

З метою перевірки виконання рішення суду ОСОБА_2 зобов`язана було забезпечити доставлення дитини на 09 липня 2021 року о 14-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 . 09 липня 2021 року актом державного виконавця зафіксовано факт виконання боржником ОСОБА_2 рішення щодо зобов`язання не чинити перешкод батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Таким чином рішення суду виконано в повному обсязі, тому 15 липня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. Будь-яких клопотань або заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 такий спосіб участі у вихованні сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- друга, четверта субота місяця з 11:00 год. до 20:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька за бажанням дитини;

- перша, третя неділя місяця з 11:00 год. до 20:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька за бажанням дитини;

- день народження ОСОБА_5 з 14:00 год. до 18:00 год. кожен парний рік без присутності матері ОСОБА_2 ;

- святкові дні кожен парний рік з 12:00 год. до 20:00 год. без присутності матері ОСОБА_2 , з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька за бажанням дитини.

Відпочинок дитини з батьком на території України, з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері:

- у літній час: перша половина червня - 10 днів, друга половина липня - 15 днів, перша половина серпня - 15 днів з 11:00 год. першого дня вказаного періоду до 20:00 год. останнього дня вказаного періоду, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування ОСОБА_5 ;

- друга половина осінніх, зимових та весняних шкільних канікул з 11:00 год першого дня вказаного періоду до 20:00 год. останнього дня вказаного періоду, з урахуванням стану здоров`я дитини, з повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування ОСОБА_5 .

За результатами домовленості між батьками період відпочинку дитини з батьком може бути змінений.

Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини - ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних висловлювань стосовно батька дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 118-119).

11 червня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/18670/15/19 про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_1 » (а.с. 97).

29 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63986969.

31 травня 2021 року державний виконавець Бойчук М.О. направив на поштові адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу, якою вимагав останню виконати рішення суду, а саме, не перешкоджати батькові ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Призначити зустріч, яка відбудеться 07 червня 2021 року об 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 114).

30 червня 2021 року державний виконавець Бойчук М.О. направив на поштові адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу, якою зобов`язав останню не перешкоджати батькові ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. З метою перевірки виконання рішення та вимог виконавчого документа, ОСОБА_4 забезпечити доставлення (присутність) дитини на 09 липня 2021 року об 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 115).

09 липня 2021 року державним виконавцем Бойчуком М.О. в присутності сторін виконавчого провадження складено акт, відповідно до якого, державним виконавцем встановлено, що рішення суду було виконано в повному обсязі. ОСОБА_2 не допускає протиправних дій та негативних розмов стосовно батька ОСОБА_1 , що підтверджено боржником ОСОБА_2 її підписом. Стягувач ОСОБА_1 від підпису відмовився та подав зауваження до акту, в якому зазначив: «рішення суду виконане не було, дитину фактично передано мені не було, була присутня весь час боржниця, та особисте спілкування з дитиною було унеможливлено, тому акт підписувати відмовляюсь».

15 липня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1. ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 447 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні скарги на бездіяльність та незаконні дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець дотримався передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконання виконавчого листа щодо зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних відносин і закон який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Дарницького РВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О. від 29 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63986969 щодо виконання виконавчого листа виданого Дарницьким районним судом міста Києва 11 червня 2020 року на виконання рішення суду від 17 травня 2019 року, про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_1 .

З метою виконання вищевказаного рішення суду, 31 травня та 30 червня 2021 року державний виконавець направив на поштові адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги, у яких вимагав від останньої виконати рішення суду у зазначеній частині. З метою перевірки виконання рішення суду, вимагав від боржника забезпечити присутність дитини на 09 липня 2021 рік на 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи наявний диск на якому містяться відеофайли, що підтверджують факт зустрічі ОСОБА_3 з дитиною. Крім того, факт зустрічі ОСОБА_3 з дитиною 09 липня 2021 року, останнім не заперечується.

Так, державний виконавець, будучи присутнім на вищевказаній зустрічі, встановив, що рішення суду було виконано в повному обсязі, про що склав відповідний акт, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 не допускає протиправних дій та негативних розмов стосовно батька ОСОБА_1 . У вказаному акті містяться зауваження ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду в частині проведення особистих зустрічей з дитиною. Проте, будь-які зауваження ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, допускає протиправні дії та негативні розмови стосовно нього, що стосуються предмету даної скарги, останнім у акті не зазначено.

Наведене свідчить про виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду в частині не перешкоджати батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини - ОСОБА_1 .

Отже, установивши, що державний виконавець вчинив усі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність доводів скаржника щодо протиправного складення акту державного виконавця від 09 липня 2021 року та виконання рішення не у відповідності до постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, оскільки виконавчий лист не містить резолютивної частини постанови щодо способу та порядку призначення та організації зустрічей стягувача з сином, графіку побачень, а містить лише зміст частини вказаного судового рішення - про зобов`язання боржника утримуватись від дій щодо вчинення перешкод у вихованні та спілкуванні дитини з батьком та протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не взято до уваги довготривале затягування державним виконавцем відкриття виконавчого провадження, не відноситься до предмету доказування, оскільки дії державного виконавця щодо несвоєчасного прийняття постанови про відкриття провадження у справі, заявником не оскаржуються.

Посилання скаржника на те, що в оскаржуваній ухвалі судом констатовано факт наявності розбіжностей між текстом резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року та виконавчим листом, є безпідставним. Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист виданий на виконання судового рішення, в повній мірі відповідає резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року. Будь-яких висновків щодо невідповідності виконавчого листа постанові суду, у оскаржуваній ухвалі не міститься.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: