Справа № 221/7991/19
Провадження № 2-в/204/1/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2023 року м. Дніпро Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Чудопалової С.В., за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Дніпро питання щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 221/7991/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, ВСТАНОВИВ: Ухвалою Верховного Суду від 15.11.22 направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська копії матеріалів касаційного провадження № 61-3476ск22 у цивільній справі № 221/7991/19 для вирішення питання щодо відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2022 відкрито провадження по справі про відновлення втраченого судового провадження. Учасники провадження у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Максимовим М.І. надано клопотання про розгляд справи без їх участі та долучені до матеріалів справи документи, а саме: копії заяви про перегляд заочного рішення Волноваського районного суду Донецької області від від 20.01.20 по справі №221/7991/19; поштова квитанція про направлення; копія рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03.12.2021; копія апеляційної скарги на рішення Волноваського районного о суду Донецької області від 03.12.2021, які прийняті судом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Станом на15.11.2022 матеріали справи № 221/7991/19 до Верховного Суду не надійшли, Волноваський районний суд Донецької області, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, здійснення правосуддя не відновив. Пересилання поштової кореспонденції у м. Волноваху не здійснюється. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану`від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість Волноваським міським судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність вказаного суду. Визначено територіальну підсудність справ Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Відповідно до статей 488 та 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Суд доходить висновку про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження в частині прийнятих судових рішень з огляду на наступне. За повідомленнями керівника апарату Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2023 цивільна справа справа № 221/7991/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська не надходила. Програма автоматизованого документообігу загальних судів «Д3» Волноваського районного суду Донецької області була передана до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до бази даних Волноваського районного суду Донецької області по справі № 221/7991/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, Волноваським районним судом Донецької області 03.12.2021 ухвалено рішення по справі №221/7991/19, позов задоволено. За даними картки на цивільну справу № №221/7991/19 у розділі «Апеляційне оскарження» зазначено, що на рішення від 03.12.21 подано апеляційну скаргу, постановою Донецького апеляційного суду від 26.01.2022 рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року по справі №221/7991/19 скасовано. Таким чином, під час розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження судом з`ясовано, що цивільна справа №221/7991/19 була втрачена. Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження. Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження. Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження. Враховуючи встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України обмежені терміни розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження. Відтак, шляхом здійснення повного доступу до інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень» вдалося можливим отримати відомості щодо ухвал Волноваського районного суду Донецької області від 24.10.2019 про залишення позову без руху; від 13.12.2019 про відкриття провадження по справі; від 16.12.2019 про залучення заінтересованої особи ; заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.01.2020 про задоволення позов ; ухвали від 20.01.2020 про заочний розгляд справи; ухвали від 05.10.2021 про поновлення строку для подання заяви про скасування заочного рішення; ухвали від 02.11.2021 про скасування заочного рішення ; рішення від 03.12.2021 по справі №221/7991/19 про задоволення позову; ухвал Донецької апеляційного суду від 04.01.2022 про відкриття апеляційного провадження та від 17.01.2022 про закінчення підготовчих дій по справі; постанови Донецького апеляційного суду від 26.01.2022 про скасування рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року по справі №221/7991/19. При вирішенні питання про відновлення втраченого судового провадження судом було досліджено надані представником відповідача матеріали та наявність рішень (ухвал, постанов) у Єдиному державному реєстрі судових рішень які є достатніми даними для відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 221/7991/19 . Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наявної в матеріалах справи інформації та документів, виготовлених за допомогою режиму повного доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд вважає за необхідне відновити зміст рішень Волноваського районного суду Донецької області та Донецького апеляційного суду по справі №221/7991/19. На підставі викладеного, керуючись ст. 488-493 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 221/7991/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини в частині судових рішень: - ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 24.10.2019 про залишення позову без руху; - ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 13.12.2019 про відкриття спрощеного позовного провадження по справі №221/7991/19; - ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 16.12.2019 про залучення до участі у справі в якості заінтересованої особи орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації Донецької області по справі №221/7991/19; - заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.01.2020 про задоволення позову по справі №221/7991/19; - ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 20.01.2020 про заочний розгляд цивільної справи №221/7991/19; -ухвали Волноваського районного суду Донецької області 05.10.2021 про поновлення строку для подачі заяви про скасування заочного рішення по справі 221/7991/19; -ухвали Влноваського районного суду Донецької області від 02.11.2021 про скасування заочного рішення від 20.01.2020 у цивільній справі № 221/7991/19; -рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03.12.2021 по справі №221/7991/19; -ухвали Донецького апеляційного суду від 04.01.2022 про відкрити апеляційного провадження ; - ухвала Донецького апеляційного суду від 17.01.2022, про закінчення підготовчих дій та призначення до розгляду по справі 221/7991/19; -постанови Донецького апеляційного суду області від 26.01.2022 про скасування рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року по справі №221/7991/19, наступного змісту :

« 221/7991/19 2/221/1604/2019

УХВАЛА

24 жовтня 2019 року м. Волноваха

Суддя Волноваського районного суду Донецької області Мохов Є.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, в с т а н о в и в:

23.10. 2019 року до Волноваського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові багаторазові виїзди у супроводі матері, ОСОБА_1 без дозволу батька дитини ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16 річного віку. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає залишенню без руху, з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об`єднаних націй Про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у відповідній державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення місця та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини та обґрунтування терміну виїзду. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року). З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з зазначенням місця та конкретного часового проміжку перебування в ньому. Встановлено, що в своїх позовних вимогах позивач не обгрунтувала терміну виїзду, а просить надати дозвіл у будь-який час до досягнення дитиною 16 річного віку. За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню, оскільки позивачем не зазначено початкова та кінцева дата виїзду/в`їзду за кордон. Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання. Окрім того, позивачем в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. За вимогами СК України та Закону України «Про охорону дитинства» питання про тимчасові виїзди та в`їзди неповнолітньої дитини без дозволу батька повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку. Всупереч цьому, до матеріалів позовної заяви також не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду/в`їзду неповнолітньої дитини без дозволу батька, на підтвердження того, що такий виїзд відповідає її інтересам. Оскільки спір між батьками про тимчасові виїзди та в`їзди неповнолітньої дитини без дозволу батька належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання (перебування) дитини, то відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов`язковою. На підставі ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків. Позивач в позовній заяві не зазначає орган опіки та піклування для участі у справі. Крім того того позовна заява не підписана позивачем, не додана копія позовної заяви. Враховуючи викладене, позивачу необхідно вжити заходів щодо усунення вищезазначених недоліків. Відповідно до ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Разом з цим суд роз`яснює, що, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, - залишити без руху. Надати позивачеві строк для усунення зазначених у даній ухвалі недоліків - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали і попередити, що у випадку не виконання ухвали судді, позовну заяву буде визнано не поданою та повернуто позивачеві. Копію ухвали направити позивачу.Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.І.Мохов

УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

13 грудня 2019 року м. Волноваха

Суддя Волноваського районного суду Донецької області Мохов Є.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини до досягнення нею 16 років без згоди та супроводу батька.Зазначена позовна заява відповідає вимогам ст.ст.175-177, 185, 186 ЦПК України, підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у цивільній справі не вбачається, тому вважаю за можливе відкрити провадження у цій справі. З урахуванням вимог пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України приходжу до переконання про необхідність розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.Керуючись статтею 187 ЦПК України,

ухвалив:

Прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька, до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження. Призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 20 січня 2020 року на 13 годину 30 хвилин в приміщенні Волноваського районного суду Донецької області (85700, вул. Ювілейна, 29 м. Волноваха Донецької області) з повідомленням сторін. Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк, відповідач має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. До відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Позивач не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати відповідь на відзив, виклавши письмово свої міркування, аргументи та надати відповідні докази, та направити відповідачу та суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи. Відповідач не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді позивача на відзив, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу, іншому відповідачу, третій особі й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи. Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих документів, надіслати учасникам справи. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/sud0506/. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Волноваський районний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала може бути оскаржена у разі недотримання правил підсудності, в інших випадках ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.І.Мохов

У Х В А Л А

про вирішення питання щодо залучення до участі у справі заінтересованої особи

16 грудня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

в с т а н о в и в :

23.10.2019 року до суду надійшла заява від позивача до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

06.11.2019 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, де заінтересованою особою вказано орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації Донецької області.

Суд вважає, що до справи в якості заінтересованої особи слід залучити орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації Донецької області.

Керуючись статтями 222,260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації Донецької області, справу призначити до розгляду на 20.01.2020 року о 13.30 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.І. Мохов

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі : головуючого - судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини,

встановив:

23.10.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що відповідач є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона з сином отримали вид на проживання в Республіці Білорусь, де у неї є житло, а саме квартира АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 постійно проживає на тимчасово окупованій території у м. Донецьк. На теперішній час виникла необхідність виїзду з дитиною до м. Гомель Республіки Білорусь, до свого житла та до родичів, там проживають дід та баба, які потребують догляду у зв"язку з похилим віком, але отримати нотаріально посвідчену згоду позивач не може, оскільки жодних стосунків вони з відповідачем не підтримують. Тому просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина до Республіки Білорусь без згоди батька до досягнення дитиною 16 років.

25.11.2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просила надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина до Республіки Білорусь на період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області, не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи також не надходило, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Представник третьої особи Волноваської військово-цивільної адміністрації в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, рішення прийняти на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30.08.2016 року, актовий запис № 677, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є позивач та відповідач (а.с.8).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367, виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров`я своєї дитини. До того ж, саме позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини.

Беручи до уваги те, що позивач має житло в Республіці Білорусь, але вона невідмінно буде повертатися до м. Волноваха у зв"язку з тим, що тут проживають її батьки, виїхати їй треба з неповнолітнім сином для відпочінку та та спілкування з бабою та дідом, та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265, 281-284, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Волноваха, Донецької області, виїзд до Республіки Білорусь сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Волноваха, Волноваського району, Донецької області, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Донецьк у період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року, та дозволити їй оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньго сина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.І.Мохов

У Х В А Л А

05 жовтня 2021 року Суддя Волноваського районного суду Донецької області Мохов Є.І., перевіривши заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення, ухваленого 20.01.2020 року у цивільній справі № 221/7991/19 про скасування заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька.

Подана заява відповідає вимогам ст.285 ЦПК України.

За приписами ст.286 ЦПК України, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви.

Отже, заяву відповідача про перегляд заочного рішення слід прийняти до розгляду, направивши її копію з копіями доданих до неї документів позивачеві.

З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідно до ч.3 ст.284 ЦПК України нею пропущений, копію заочного рішення від 20.01.2020 відповідачем отримано 09.09.2021 року в суді, тому просив поновити строк для подачі заяви про скасування заочного рішеня.

Керуючись ст.286 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Поновити строк для подачі заяви про скасування заочного рішення.

Прийняти заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення у цивільній справі № 221/7991/19.

Призначити судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 18 жовтня 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

Направити позивачу копію заяви про перегляд заочного рішення з доданими до неї копіями документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвали набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Є.І.Мохов

221/7991/19

2-п/221/24/2021

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Мохова Є.І.,

при секретарі судового засідання Лавріненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Волноваського районного суду від 20.01.2020 року, ухваленому у цивільній справі № 221/7991/19 позовні вимоги ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, задоволено у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 29.09.2021 року звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, оскільки відповідач не був присутнім під час судового розгляду справи, судові повістки не отримував, про прийняте судом рішення дізнався лише 09.09.2021, тому просив скасувати заочне рішення, справу призначити до розгляду у загальному порядку.

Сторони в судове засідання не з"явились.

Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки відповідач не був своєчасно повідомлений про час, день та місце судового розгляду справи, не мав змоги подати докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому суд вважає за потрібне задовольнити заяву відповідача, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду у загальному порядку за правилами загального провадження.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення,- задовольнити.

Скасувати заочне рішення від 20.01.2020 р. у цивільній справі № 221/7991/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини,- та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розгляд справи призначити на 24 листопада 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.І.Мохов

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі : головуючого - судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавріненко А.О.

представника позивача Коломієць Г.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини,

встановив:

23.10.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що відповідач є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона з сином отримали вид на проживання в Республіці Белорусь, де у неї є житло, а саме квартира АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 постійно проживає на тимчасово окупованій території у м. Донецьк. На теперішній час виникла необхідність виїзду з дитиною до м. Гомель Республіки Белорусь, до свого житла та до родичів, там проживають дід та баба, які потребують догляду у зв"язку з похилим віком, але отримати нотаріально посвідчену згоду позивач не може, оскільки жодних стосунків вони з відповідачем не підтримують. Тому просила надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина до Республіки Белорусь без згоди батька до досягнення дитиною 16 років.

25.11.2019 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просила надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина до Республіки Белорусь на період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Представник позивача- на позовних вимогах наполягав, та пояснив, що у 2018 році відповідач самостійно вивіз дитину до Республіки Беларусь, позивачка та дитина у 2018 році отримали "Вид на жительсьво иностранного гражданина" в Республіці Беларусь і відповідач згоден був, на те, що дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та вони неодноразово поверталися до м. Волновахи.

Відповідач, в судове засідання не з"явився, від нього до канцелярії суду 23.10.2021 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи Волноваської військово-цивільної адміністрації в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд нен повідомив.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30.08.2016 року, актовий запис № 677, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є позивач та відповідач (а.с.8).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367, виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров`я своєї дитини. До того ж, саме позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини.

Беручи до уваги те, що позивач має житло в Республіці Белорусь, на теперішній час там проживає, але вона невідмінно буде повертатися до м. Волноваха у зв"язку з тим, що тут проживають її батьки, та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Волноваха, Донецької області, виїзд до Республіки Білорусь сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Волноваха, Волноваського району, Донецької області, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Донецьк у період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року, та дозволити їй оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньго сина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є.І.Мохов

22-ц/804/557/22

221/7991/19

Єдиний унікальний номер 221/7991/19 Головуючий в 1 інстанції Мохов Є.І.

Номер провадження 22-ц/804/557/22 Доповідач: Мальцева Є.Є.

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

04 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, задоволено.

Дозволено ОСОБА_1 виїзд до Республіки Білорусь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , у період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року, та дозволено оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньго сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - ОСОБА_2 24.12.2021 року за поштою подав апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Форма та зміст апеляційної скарги відповідає вимогам, встановленим ст.356 ЦПК України. Підстави для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті провадження у справі, передбачені статтями 357-358 ЦПК України відсутні.

За таких обставин апеляційне провадження у справі може бути відкрито.

Керуючись ст.ст. 352, 354, 359-361 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації.

У порядку ст. 361 ЦПК України копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги надіслати учасникам справи.

Роз`яснити, що учасники справи до 26 січня 2022 року мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ст. 360 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

У Х В А Л А

17 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,

перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини,

третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

Справу підготовлено до розгляду апеляційним судом. З`ясовані питання про склад учасників судового процесу, визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, з`ясовані обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог та заперечень, та які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи, виконано всі необхідні дії, пов`язані з забезпеченням апеляційного розгляду. Є достатньо підстав для призначення справи до розгляду у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 365-366 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Підготовчі дії для апеляційного розгляду справи закінчити.

Справу призначити до розгляду у судовому засіданні Донецького апеляційного суду на 26 січня 2022 року о 13 год. 15 хв.

Про дату, час і місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

М.Ю.Лопатіна

17.01.2022

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Вороніна М.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року без згоди та супроводу батька дитини,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини. В подальшому уточнивши вимоги, заначила, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона з сином отримали вид на проживання в Республіці Білорусь, де в неї наявне житло, а саме квартира АДРЕСА_1 . Батько дитини - ОСОБА_2 постійно проживає на тимчасово окупованій території у м. Донецьк. На теперішній час виникла необхідність виїзду з дитиною до м. Гомель Республіки Білорусь, до свого житла та до родичів, там проживають дід та баба, які потребують догляду у зв`язку з похилим віком, але отримати нотаріально посвідчену згоду позивач не може, оскільки жодних стосунків вони з відповідачем не підтримують. Просила надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина до Республіки Білорусь на період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька дитини задоволений.

Дозволено ОСОБА_1 виїзд до Республіки Білорусь сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 у період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року, та дозволено їй оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, беручи до уваги те, що позивач має житло в Республіці Білорусь, але вона буде відвідувати м.Волноваху у зв`язку з тим, що тут проживають її батьки, і виїхати до Білорусі їй треба з неповнолітнім сином для відпочинку та спілкування з бабою та дідом.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення, яка була подана наприкінці вересня 2021 року, відповідачем зазначалося про те, що йому не було відомо про розгляд судом позову ОСОБА_1 , тому що вона взагалі не інформувала його про зазначену обставину та навіть не обговорювала таке своє бажання та необхідність, що підтверджується регулярною перепискою за допомогою мобільного застосунку «Vіbег». Позивачу були достеменно відомі засоби зв`язку з відповідачем, вони з нею регулярно спілкувалися по питаннях щодо утримання і виховання сина та навіть періодично бачилися, а відповідач не був повідомлений про дату, час та місце судових засідань по справі № 221/7991/19 оскільки постійно, до квітня 2021 року, проживав у м. Донецьку, який в даний час є тимчасово окупованим.

Під час спілкування із позивачкою за допомогою мобільного застосунку «Vіbег» та при спілкуванні з сином за відеозв`язком, він дізнався, що позивач із дитиною виїхала до Республіки Білорусь.

Дозвіл ОСОБА_1 на перетин нею кордону України разом із сином ним не надавався.

Позовні вимоги позивача не узгоджуються з чинним законодавством (матеріальним правом) та наявною усталеною судовою практикою.

Позивачем при зверненні до суду не зазначено конкретної мети поїздки, адреси місця перебування дитини та не надано доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, що виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості (постанова ВС від 03 липня 2019 року по справі № 643/1090/17).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок його участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

З позивачкою відповідач спілкувався за допомогою мобільного телефону та мобільного застосунку «Vіbег», періодично мав змогу виїздити з Донецька та вони зустрічалися разом із сином за місцем його і ОСОБА_1 проживання у м. Волноваха Донецької області і тому твердження позивача в своєму позові про те, що отримати нотаріально посвідчену згоду позивач не може, оскільки жодних стосунків вони з відповідачем не підтримують, не відповідають дійсності та повністю спростовуються скриншотами переписки протягом вересня 2019 - січня 2020 року, які раніше були долучені до заяви про перегляд заочного рішення.

Позивач не зверталася з проханням та пропозицією щодо надання дозволу на виїзд дитини, і він не заперечує проти його надання, але з періодом виїзду з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року не згоден, оскільки в такому разі він буде тривалий час позбавлений можливості спілкуватися і бачити свого сина. Надання дозволу на виїзд дитини до Республіки Білорусь на такий період фактично є дозволом на постійне проживання сина в іншій державі, тотальну зміну режиму їхнього спілкування з сином, порядок участі батька у вихованні сина, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що негативно вплине на його подальше життя, розвиток і виховання.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Коломієць Г.Е. подано відзив на апеляційну скаргу, який зводиться до наступних доводів. В апеляційній скарзі немає жодного слова про те, що батько добровільно надав би дозвіл на виїзд дитини до Республіки Білорусь. Мета виїзду була зазначена в позовній заяві - виїзд до рідних та проживання у житлі, яке належить позивачу на підставі права власності.

Відповідач зазначає, що виїзд дитини за кордон має відповідати найкращим інтересам дитини. Але при цьому він замовчує, що у 2018 році батько самостійно вивіз дитину до Республіки Білорусь, що позивачка та дитина у 2018 році отримали «Вид на жительство иностранного гражданина» в Республіці Білорусь, і батько був згоден на це, що дитина 23 листопада 2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та вони неодноразово поверталися до міста Волновахи, що підтверджується записами у закордонних паспортах та Видах на проживання іноземних громадян позивача та сина.

Заперечення відповідача проти проживання сина в Білорусі мають мету зашкодити позивачці, ускладнити їй життя, незважаючи на інтереси дитини.

На теперішній час дитина соціально адаптована за місцем проживання, достатньо розвивається, має заходи для розвитку. Позивач не заперечує та надає можливість спілкування відповідачу з дитиною, що підтверджує і сам відповідач надавши до суду скріншоти із мобільного додатку «Vіbег».

Відповідач не наводить жодного аргументу стосовно того, що виїзд дитини до Республіки Білорусь шкодить або ускладнює життя його сина.

Позивач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, її представник - адвокат Коломієць Г.Е. у судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не явився, просив розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації до апеляційного суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - адвоката Коломійця Г.Е., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини, і реалізацію такого права вона може забезпечити за умови проживання дитини за межами України, що буде найкращим і для дитини. Також судом взято до уваги те, що позивач має житло в Республіці Білорусь, на сьогодення проживає там, проте обов`язково буде повертатися до міста Волновахи у зв`язку з тим, що тут проживають її батьки.

З таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року внесені зміни до Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання, та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18), щодо необхідності надання доказів на підтвердження повернення дітей на територію України, Верховний Суд врахував, що судовим рішенням визначено конкретний термін перебування дітей за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення. Позивач надала до суду докази на підтвердження місця проживання дітей разом з нею за кордоном, відомості про своє працевлаштування та матеріальне забезпечення, що свідчить про забезпечення умов для тимчасового проживання дітей разом з матір`ю за кордоном.

В рішенні по справі Мамуссе і Вашингтон проти Франції , заява № 39388/05, яка стосувалась обставин повернення до США дочки заявниці, яке мало бути здійснено на підставі рішень судів Франції, ухвалених на ґрунті рішення американського суду про надання батькові безпосередньої опіки над дівчинкою, ЄСПЛ наголосив, що головне правило Гаазької Конвенції - захистити дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування. Оскільки такі шкідливі наслідки відсутні, повернення дітей, які вже адаптувалися у новому середовищі, негативно впливатимуть на їх розвиток.

В рішеннях ЄСПЛ Гнахоре проти Франції , від 19 вересня 2000 року, заява № 40031/98, п. 59, Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії , від 06 липня 2010 року, заява № 41615/07, п. 136, Суд зазначив, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, відновити сім`ю.

З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див. серед багатьох інших джерел, рішення у справі Ельсхольц проти Німеччини , від 13 липня 2000 року, заява № 25735/94, п. 50; Марсалек проти Чехії , від 04 квітня 2006 року, заява № 8153/04, п. 71).

Тобто, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі Мамчур проти України , від 16.07.2015, заява № 10383/09, п.п. 94-102).

Крім того, у справі Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії від 12 липня 2011 року, заява №14737/09, Європейський суд з прав людини зазначив наступне: рішення про повернення дитини до держави її постійного проживання на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей не може прийматися автоматично без урахування усіх важливих обставин. Суд повинен детально перевірити сімейну ситуацію і врахувати ряд факторів, зокрема, емоційного, психологічного, матеріального і медичного характеру, та надати розумну оцінку інтересам кожного із батьків та інтересам дитини, які мають найважливіше значення.

Згідно з матеріалами справи, позивач та дитина у 2018 році отримали «Вид на жительство иностранного гражданина» в Республіці Білорусь, дитина 23 листопада 2018 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74, 75). За змістом листування сторін, наявних у справі, вбачається, що дитина соціально адаптована в м. Гомель, має все необхідне, достатньо розвивається та проживає в гарних умовах, заперечення з боку батька щодо цього не висловлювались. Матір дитини ОСОБА_1 згідно з договором дарування від 12.09.2018р. є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

Ані позивачкою, ані відповідачем не заперечується факту спілкування відповідача з дитиною, що підтверджує і сам відповідач у апеляційній скарзі.

Разом з тим період, на який позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, є досить тривалим - 5 років з 01.03.2020 по 01.03.2025, і такі позовні вимоги позивачем нічим об`єктивно не обґрунтовані. Батько має приймати участь у вихованні дитини, і це відповідає не тільки правам і обов`язкам батька, а інтересам дитини також. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що дитина краще буде розвиватися в іншій країні, нічим не аргументує при цьому, чи неможливо отримати такі умови для розвитку дитини в Україні. Вказує також на те, що дитині необхідно спілкуватися з бабою та дідом, які проживають в Республіці Білорусь, а їй самій доглядати за ними. Однак, вочевидь, таке обґрунтування не є достатнім для того, щоб були порушені права батька дитини, обумовлені ст.ст.153, 157 СК України, ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства».

Крім того, позовні вимоги про виїзд дитини за межі України на такий тривалий період фактично може свідчити, що між сторонами існує спір про визначення постійного місця проживання дитини, однак такі вимоги не є предметом позову, а у разі виникнення у майбутньому потреби у наданні такого дозволу, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом.

На момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судом справи, дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Республіці Білорусь, де проживає разом із матір`ю з 2019 року за дозволом батька.

Таким чином, оскільки дитина не перетинала кордон України після вирішення даного спору, то вирішення питання щодо надання дозволу на виїзд за кордон є передчасним, і може бути вирішено у судовому порядку у разі повернення малолітнього ОСОБА_3 до України.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, процесуального права, то з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 03 грудня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на період з 01.03.2020 року до 01.03.2025 року без згоди та супроводу батька дитини, третя особа - Орган опіки та піклування Волноваської військово-цивільної адміністрації. Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. Повний текст судового рішення складений 31 січня 2022 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

М.Ю.Лопатіна " Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. В разі, якщо ухвала була постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, то вона набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Суддя С.В.Чудопалова