Справа № 296/7069/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"02" березня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кувшина І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сплати аліментів, відкликання виконавчого листа та визнання його таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом в якому просить припинити з 14.10.2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , що стягуються на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30.10.2015 року у справі №296/10739/15, на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року і до досягнення сином повноліття та відкликати виконавчий лист, виданий на підставі нього і визнати його таким, що не підлягає подальшому виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.04.1999 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_1 . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07.09.2015 року шлюб між ним та відповідачем розірвано, вирішено залишити сина на проживання з матір`ю. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року і до досягнення сином повноліття. З березня 2021 року син ОСОБА_1 проживає разом з позивачем (батьком) та бабусею ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що він займається вихованням та утриманням сина, повністю забезпечує усі витрати. Відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, натомість отримує на сина аліменти, які витрачає на власні потреби. Крім того, факт проживання та бажання проживати з батьком підтверджується особистою заявою сина ОСОБА_1 , відповідно до якої ним обрано місце проживання з батьком. Отже, на думку позивача, у зв`язку зі зміною обстановки наявні всі підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь матері з якою син не проживає. Вказані обставини спонукають позивача звернутись до суду із відповідним позовом.

Ухвалою від 25.10.2022 року та 25.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

02.12.2022 року представником позивача - адвокатом Кувшин І.Р. подано до суду письмову заяву з усуненими недоліками.

Ухвалою від 05.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та просив задовольнити позов. Вказав, що син проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. Хоча позивач має житло в м. Житомирі, однак фактично проживає у своєї матері разом із сином в смт. Озерне, у зв`язку з воєнним станом. Відповідачка кошти на утримання сина не надає.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та просив задовольнити. Зазначив, що неповнолітній син позивача проживає разом з ним, батько займається вихованням та утриманням сина.

Від відповідачки відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 05.12.2022, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , які повернуті до суду із зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі №2-6236/11 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, відповідачка повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 16.01.2023 та 17.02.2023 (а.с. 43,44,49,50).

Проте, у призначені судові засідання 16.01.2023, 16.02.2023 та 02.03.2023 відповідачка не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідачка належним чином повідомлялася про розгляд справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 та його батьками записані сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 16.10.2008 (а.с.9).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07 вересня 2015 року у цивільній справі №296/8249/15-ц розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишено сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на подальше проживання з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.11).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі №296/10739/15-ц, яке набрало законної сили 30.11.2015, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року і до досягнення сином повноліття (а.с.22).

Відповідно до довідки, виданої Озерненським старостинським округом №212 від 20.01.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно акту обстеження №207 від 20.01.2023 року, фактично проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 24.02.2022 року (а.с.53).

У своїй заяві від 19.10.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України він самостійно обрав місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають його батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_3 , яка є власником квартири (а.с.10).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що її син ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_1 проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 останні півтора року. Позивач ОСОБА_1 займається вихованням та утримання свого сина ОСОБА_1 , 2008 року народження, а відповідачка участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною не спілкується.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою та проживає за адресою: АДРЕСА_3 вказала, що вона добре знає позивача та його сина ОСОБА_1 . Онук приблизно з 2020 року проживає у ОСОБА_3 . Матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного разу не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою та проживає за адресою: АДРЕСА_4 зазначила, що вона добре знає позивача та його сина ОСОБА_1 , які проживають у ОСОБА_3 . Матір ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного разу не бачила.

В судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав, що він вже цілий рік проживає у своєї бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначив, що його виховує та утримує батько ОСОБА_1 , а мати з початку повномасштабної війни перестала давати кошти на утримання. Наголосив про своє бажання проживати з батьком.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини» та ч. ч. 7, 8 статті 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Вирішуючи спір у справі щодо позовних вимог про припинення сплати аліментів, суд виходить із того, що на початку 2022 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати ОСОБА_1 періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини.

Суд бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 161/12528/21, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку 2022 року не проживає з матір`ю, яка отримує аліменти, а фактично проживає разом із батьком, який його утримує та і займається вихованням, забезпечує всі умови для повноцінного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних інших доказів стороною відповідача, що могли б спростувати доводи сторони позивача суду надано не було.

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання дитини у зв`язку зі зміною обставин, а саме проживання з лютого 2022 року неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 окремо від матері, разом із батьком та бабусею, фактичним утриманням позивачем дитини.

Отже суд приходить до висновку, що позов про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - cина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначено рішенням суду у справі №296/10739/15-ц є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить припинити стягнення аліментів з дня подачі позову до суду, на що суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про момент припинення стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2016 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже слід визначити, що припинення стягнення аліментів починається з дня набрання рішенням законної сили.

Що стосується вимог в частині відкликання виконавчого документу, а також в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №296/10739/15-ц, виданого Корольовським районним судом м. Житомира, суд зазначає наступне.

Вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, регламентовано ст.ст.430-446 ЦПК України.

При цьому ЦПК України не передбачено такої процесуальної дії як відкликання судом виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Норма частини 2 статті 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є однією з підстав для закінчення виконавчого провадження.

Згідно з вимогами частини 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, вимоги позивача про відкликання, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №296/10739/15-ц, виданого на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року, не підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Керуючись статтями 2,12, 13, 76-79,81,89, 174, 178, 247,258,259, 263-265, 268,273, 274, 277-279, 280, 352, 354 ЦПК України, статтями 7, 179, 180, 197, 273 СК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі №296/10739/15-ц, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 07.03.2023.