Справа № 495/9718/21
№ провадження 2/495/1049/2023
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 березня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайоний суд Одеської області у складі

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.

справа №495/9718/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради щодо земельного спору,-

представника позивача адвоката Гербей А.А.,

представника відповідача Кононенко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 24 листопада 2021 року звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Білгород-Дністровської міської ради, щодо земельного спору, просять суд: визначити частку ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та частку ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на вказану земельну ділянку, право спільної сумісної власності на земельну ділянку що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 та прилеглої земельної ділянки.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ..Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 3/10 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та у вигляді частки земельної ділянки, площею 0,0347 га, кадастровий номер :01:003:0384, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у спільній сумісній власності з ОСОБА_2 .

Позивачі повідомляють, що у встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак, на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки після ОСОБА_3 нотаріусом було відмовлено, з підстав не визначення частки ОСОБА_3 у спільній сумісній власності.

При цьому, позивачі вказують, що за життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельною ділянкою користувались за взаємною згодою та домовленістю пропорційно часткам домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: 3/10 вказаної земельної ділянки користувалась ОСОБА_3 , а 7/10 частками - ОСОБА_2 . Також, за життя ОСОБА_3 сторонами за взаємною згодою було узгоджено, що після смерті ОСОБА_3 користуватись вищезгаданою земельною ділянкою ОСОБА_1 також буде пропорційно часткам житлового будинку.

Відтак, у зв`язку з унеможливленням оформленням права власності на земельну ділянку позивачем ОСОБА_1 у нотаріальному порядку та задля визначення частки кожного з них у спільному майні, вони звернулись до суду з даним позовом.

Не погодившись з наведеними доводами та вимогами позивачів, від представника відповідача Білгород-Дністровської міської ради до суду надійшов письмовий відзив від 30.12.2021 року, згідно якого відповідач стверджує, що суб`єктами права спільної сумісної власності земельної ділянки в даному випадку виступають громадяни України ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Посилаючись на позицію ВСУ, викладену у постанові № 570/997/19, відповідач вважав, що визначити частку ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0347 га, кадастровий номер :01:003:0384 у розмірі 3/10 часток не вбачається можливим, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. Крім того, відповідач наполягає, що звернення до суду з відповідним позовом до нього є передчасним та необґрунтованим, адже позивачами не доведено та не підтверджено відповідними документами невизнання чи оспорювання їх прав та інтересів Білгород-Дністровською міською радою.

З підстав вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо земельного спору.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі.

26.02.2022 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просить суд в їх задоволені відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Зі згоди сторін, суд розглядає справу за відсутність позивачів, відповідно наданих ним заяв.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 померла спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 11)

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді 3/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 / та частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0347 га, розташованої за тією ж адресою, кадастровий номер :01:003:0384, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/.

Так, як вбачається з матеріалів справи, спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 ОСОБА_1 , звернувшись до державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори у встановленому законом порядку одержав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.02.2021 року на 3/10 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно листа № 205/02-14 від 18.02.2021 року Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0347 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 / неможливо у зв`язку з тим, що розмір часток у спільній власності співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визначений. (а.с. 17)

Так, дійсно, судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності від 05.08.2015 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41750295 від 05.08.2015 року, власниками земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0347 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0384, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Частки кожного з співвласників не визначені.

При цьому, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Білгород-Дністровський від 03.10.1989 року, ОСОБА_2 є власником 7/10 часток домоволодіння з приналежними до нього спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Нормативне обґрунтування

Загальні норми щодо спадкування

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

З змістом ст. 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Щодо принципу цілісності нерухомого майна із земельною ділянкою

У відповідності до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, зазначені висновки дають підстави вважати про цілісність об`єктів нерухомості розміщених на земельній ділянці із такою земельною ділянкою, що кореспондується із положеннями ст. 183 ЦК України за приписами якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

І хоч будинок із надвірними спорудами та земельна ділянка в загальному розумінні ст. 179 ЦК України є окремими об`єктами (речами), однак в частині повноцінної реалізації суб`єктами своїх прав власності на будинок (чи його частину) слід розглядати такий будинок у нерозривному взаємозв`язку із земельною ділянкою, на якій такий будинок розташований.

Щодо спадкування частки у спільній власності

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У постанові ВС, викладеній у справі № 570/997/19 від 16.06.2021 року, Колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Між тим, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Таким чином, згідно положень закону та за узгодження релевантної практики Верховного Суду, з огляду на те, що на момент звернення до суду з відповідним позовом, ОСОБА_3 померла, тож відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення частки у спільній сумісній власності за нею.

Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивачів, за захистом якого вони звернулися до суду, адже визначений порядок поділу частки у спільній власності за умови смерті одного з співвласників буде порушений.

Як вже наведено вище за текстом рішення у розділі нормативного обґрунтування, права позивачів будуть захищені шляхом звернення спадкоємця померлого співвласника в судовому порядку та подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами представника відповідача, викладені у його відзиві про те, що визначення частки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку не вбачається за можливе.

Разом з тим, виходячи з принципу цілісності об`єкта нерухомого майна з земельною ділянкою, прийнявши до уваги, що за позивачем ОСОБА_2 рахується у частковій власності у розмірі 7/10 часток право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 / з 1989 року, тож вірним буде визначити його частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку під його домоволодінням у розмірі, що відповідатиме його частці у нерухомому майні.

За таких обставин, суд визнає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги позивачів в частині визначення частки ОСОБА_2 .

Проте, виходячи з неможливості визначення частки іншого з співвласників земельної ділянки у зв`язку із її смертю, то право спільної власності на землю не припиняється.

Керуючись ч.4 ст. 25, ст.ст. 377, 1216, 1217, 1220, 1225, 1226 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 206, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради щодо земельного спору задовольнити частково.

Визначити частку ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0347 га, кадастровий номер :01:003:0384, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі частки, що належить йому у спільній частковій власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме 7/10 частки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Білгород-Дністровська міська рада, юридична адреса: 67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Михайлівська, будинок 56.

Повний текст рішення складений 21 березня 2023 року.

Суддя: