Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 442/4326/20

провадження № 61-8159св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач),Воробйової І. А., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - прокурор - виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області,

відповідачі: Дрогобицька міська рада Львівської області, Комунальне підприємство «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року у складі судді Хомик А. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2021 року виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, Комунального підприємства «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради (далі - КП «Управитель» ЖЕО»), ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень міської ради, договорів оренди та суборенди земельної ділянки і повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що за результатами здійснення представницької діяльності Дрогобицькою місцевою прокуратурою встановлено, що 28 грудня 2017 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 1041, яким надано дозвіл КП «Управитель» ЖЕО» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування нежитлової будівлі з наступним наданням в оренду. Переконував, що вказане рішення прийнято з перевищенням владних повноважень та з порушенням вимог Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки КП «Управитель» ЖЕО» не зверталось до Дрогобицької міської ради з клопотанням про отримання земельної ділянки в оренду. Відповідно до заяви від 18 грудня 2017 року № 573, КП «Управитель» ЖЕО» просило надати лише дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4061 га за цією адресою для будівництва та обслуговування нежитлової будівлі, яка згідно з рішенням Дрогобицької міської ради від 06 грудня 2012 року № 540 перебуває на балансі вказаного підприємства. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, відповідно до частини першої статті 123 ЗК України передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 ЗК України, лише на праві постійного користування. Згідно з відповіддю Дрогобицької міської ради від 19 червня 2020 року, наданої на запит місцевої прокуратури, жодне будівництво будівель закладів комунального обслуговування на вказаній ділянці не планувалось. Тому, на думку позивача, наявні підстави для визнання такого рішення недійсним.

Також позивач вказував на те, що підпунктом 7.1 пункту 7 рішення Дрогобицької міської ради від 06 лютого 2018 року № 1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування та передано її в оренду строком на 5 років. На підставі вказаного рішення, 14 лютого 2018 року між Дрогобицькою міською радою Львівської області та КП «Управитель» ЖЕО» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Право оренди цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Переконував, що вказане рішення міської ради також прийняте в порушення вимог ЗК України та підлягає визнанню недійсним. Відповідно до статті 123 ЗК України надання у користування земельних ділянок, зокрема комунальної власності, здійснюється органами місцевого самоврядування шляхом прийняття рішень на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Однак при прийнятті вказаного рішення міської ради, згідно з пунктом 7, затверджено матеріали, з яких виготовлений проект, а не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як цього вимагає закон.

Крім того, позивач зазначав, що оскільки підставою для укладення договору оренди земельної ділянки від 14 лютого 2020 року є рішення міської ради, які суперечать вимогам чинного законодавства, то цей договір також підлягає визнанню недійсним.

Водночас позивач вказував на те, що надалі Дрогобицькою міською радою прийнято ряд рішень, на підставі яких змінено цільове призначення земельної ділянки та надано її в суборенду, укладено договір суборенди, який також підлягає визнанню недійсними у судовому порядку.

Також позивач звертав увагу суду на те, що факт незаконного розпорядження земельною ділянкою підтверджується і результатами проведеної перевірки ГУ Держгеокадастру у Львівській області, яким встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки прийнято з порушенням вимог земельного законодавства.

З огляду на викладене позивач просив суд визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 28 грудня 2017 року № 1041 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна»; визнати недійсним пункт 7 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 лютого 2018 року № 1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок»; визнати недійсним договір оренди від 14 лютого 2018 року земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), укладений між Дрогобицькою міською радою та КП «Управитель «ЖЕО»; визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 березня 2018 року № 1121 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по зміні її цільового призначення»; визнати недійсними пункти 1-4 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 29 березня 2018 року № 1144 «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права постійного користування та надання в оренду з правом суборенди»; визнати недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 12 квітня 2018 року № 1156 «Про надання дозволу КП «ЖЕО» на передачу земельної ділянки в суборенду»; визнати недійсним договір суборенди від 13 квітня 2018 року земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:0291), укладений між КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши земельну ділянку площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0291, у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішень Дрогобицької міської ради незаконними та їх скасування, визнання недійсними договорів оренди та суборенди не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.

Також суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Водночас суд першої інстанції зазначив про те, що спірна земельна ділянка повернута у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобич в особі Дрогобицької міської ради Львівської області у зв`язку із прийняттям рішення міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками», якими вирішено припинити право користування земельною ділянкою КП «Управитель» ЖЕО» (договір оренди землі від 14 лютого 2018 року) та ОСОБА_1 (договір суборенди від 13 квітня 2018 року).

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У серпні 2022 року заступник керівника Львівської обласної прокуратури із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не звернули увагу на те, що позовні вимоги про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної заяви є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень;

- не надали належну оцінку тому, що оскільки відповідно до вимог абзацу сьомого частини першої статті 123 ЗК України земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди та інші об`єкти нерухомого майна, які перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 ЗК України, лише на праві постійного користування, то спірна земельна ділянка не могла передаватись міською радою КП «Управитель» ЖЕО» у користування на праві оренди;

- не звернули увагу на те, що вимоги прокурора про визнання недійсними оспорюваних рішень міської ради, договорів оренди та суборенди, повернення земельної ділянки є цілком ефективними способом захисту права територіальної громади м. Дрогобича за обставин цієї справи;

- проігнорували те, що рішення Дрогобицької міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками» не свідчить про відповідність оспорюваних договорів оренди та суборенди вимогам чинного законодавства, що укладені на підставі рішень органу місцевого самоврядування, які прокуратурою оспорювались у судовому порядку;

- не врахували, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним;

- дійшли помилкового висновку про необхідність звернення до суду з вимогою про витребування земельної ділянки чи усунення перешкод в її користуванні, оскільки до порушення інтересів територіальної громади призвели саме дії органу місцевого самоврядування, уповноваженого розпоряджатись спірною земельною ділянкою, яка не вибувала з власності територіальної громади;

- не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 та постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 394/301/19, від 03 грудня 2021 року у справі № 906/1061/20, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17, від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17.

На момент розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури від інших учасників справи не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 серпня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 442/4326/20; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У вересні 2022 року матеріали справи № 442/4326/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року справу № 442/4326/20 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 грудня 2017 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 1041, яким надано дозвіл КП «Управитель» ЖЕО» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування нежитлової будівлі, з наступним наданням в оренду.

Підпунктом 7.1 пункту 7 рішення Дрогобицької міської ради від 06 лютого 2018 року № 1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0291, для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування, та передано в оренду строком на 5 років.

На підставі вказаного рішення 14 лютого 2018 року між Дрогобицькою міською радою Львівської області та КП «Управитель» ЖЕО» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Право оренди цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

06 березня 2018 року Дрогобицькою міською радою прийнято рішення № 1121 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по зміні її цільового призначення».

Пунктом 1 вказаного рішення надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 4 061,00 кв. м на АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні на праві оренди у КП «Управитель» ЖЕО», із будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування на будівництво та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Пунктами 1-4 рішення Дрогобицької міської ради від 29 березня 2018 року № 1144 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4061 га (4 061,00 кв. м), кадастровий номер :01:002:0291, за вищевказаною адресою зі зміною її цільового призначення та змінено її цільове призначення із «для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування» на «для будівництва та обслуговуванні багатоквартирного житлового будинку». Рішенням надано дозвіл КП «Управитель» ЖЕО» на передачу в суборенду вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 12 квітня 2018 року № 1156 КП «Управитель» ЖЕО» надано дозвіл на передачу згаданої земельної ділянки ОСОБА_1 в суборенду для будівництва обслуговування багатоквартирного житлового будинку строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі вказаного рішення 13 квітня 2018 року між КП «Управитель» ЖЕО» та ОСОБА_1 укладено договір суборенди земельної ділянки площею 0,4061 га на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Судами також встановлено, що на спірній земельній ділянці було розташовано нежитлове приміщення - корпус № 2 Палацу дитячої та юнацької творчості, яке згідно з рішенням Дрогобицької міської ради від 06 березня 2012 року № 540 перебувало на балансі КП «Управитель» ЖЕО».

08 лютого 2018 року комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій проведено обстеження колишнього дитячого садка на АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що будівля зруйнована орієнтовно на 70 %, а саме: фундаменти знаходяться у напівзруйнованому стані, відсутні вікна, двері, стеля та частина стін обвалилась, по існуючих стінах, що збереглися, спостерігаються видимі тріщини до 15-20 сантиметрів. За результатами проведеного обстеження зобов`язано КП «Управитель» ЖЕО» терміново провести демонтаж вказаної споруди.

22 лютого 2018 року рішенням Дрогобицької міської ради від 22 лютого 2018 року № 1099 надано дозвіл КП «Управитель» ЖЕО» на знесення будівель, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Дрогобича і перебувають на балансі КП «Управитель» ЖЕО», в тому числі нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 , балансовою вартістю 154 511,00 грн. Пунктом 3 вказаного рішення вирішено виключити з переліку об`єктів нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дрогобич, об`єкти, зазначені у пункті 1 цього рішення.

01 березня 2018 року затверджено акт про списання з балансу нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної перевірки ГУ Держгеокадастру у Львівській області встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, що підтверджується актом від 03 лютого 2020 року № 56-ДК/18/АП/09/01/-20 (порушення вимог статей 92, 132 ЗК України при прийнятті Дрогобицькою міською радою рішень від 28 грудня 2017 року № 1041, від 06 лютого 2018 року № 1072 (підпункт 7.1 пункту 7), від 06 березня 2018 року № 1121, від 29 березня 2018 року № 1144, від 12 квітня 2018 року № 1156).

Рішенням Дрогобицької міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками» вирішено припинити право користування земельною ділянкою площею 0,4061 га на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку КП «Управитель» ЖЕО» (договір оренди землі від 14 лютого 2018 року) та ОСОБА_1 (договір суборенди землі від 13 квітня 2018 року). Зобов`язано управлінню у Дрогобицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області внести відповідні зміни у земельно-облікову документацію.

Звертаючись до суду із цим позовом, виконувач обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської областівказував на те, що внаслідок прийняття Дрогобицькою міською радою оскаржуваних рішень та укладенням оспорюваних правочинів порушено інтереси територіальної громади міста Дрогобича щодо розпорядження земельною ділянкою, площею 4 061,00 кв. м., кадастровий номер :01:002:0291, на АДРЕСА_1 , а тому просив задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішень Дрогобицької міської ради незаконними та їх скасування, визнання недійсними договорів оренди та суборенди не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.

Також суд першої інстанцій, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо позивач був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав.

Водночас суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначив про те, що спірна земельна ділянка повернута у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області у зв`язку із прийняттям рішення міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками», якими вирішено припинити право користування земельною ділянкою КП «Управитель» ЖЕО» (договір оренди землі від 14 лютого 2018 року) та ОСОБА_1 (договір суборенди від 13 квітня 2018 року).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Предметом спору в цій справі є:

- визнання недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 28 грудня 2017 року № 1041 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна»;

- визнання недійсним пункту 7 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 лютого 2018 року № 1072 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості земельних ділянок»;

- визнання недійсним договору оренди від 14 лютого 2018 року земельної ділянки площею 4061 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0291, укладеного між Дрогобицькою міською радою та КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради;

- визнання недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 06 березня 2018 року № 1121 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по зміні її цільового призначення»;

- визнання недійсними пунктів 1, 2, 3, 4 рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 29 березня 2018 року № 1144 «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права постійного користування та надання в оренду з правом суборенди»;

- визнання недійсним рішення Дрогобицької міської ради Львівської області ради від 12 квітня 2018 року № 1156 «Про надання дозволу КП «ЖЕО» на передачу земельної ділянки в суборенду»;

- визнання недійсним договору суборенди від 13 квітня 2018 року земельної ділянки площею 4061 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0291, укладеного між КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1 ;

- застосування наслідків недійсності правочину - повернення земельної ділянки площею 4061 кв. м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0291, у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що між відповідачами склались правовідносини зобов`язального характеру.

Таким чином, заявлені виконувачем обов`язків керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області позовні вимоги, зокрема реституція, є правомірним і ефективним способом захисту права власності громади міста Дрогобича на спірну земельну ділянку.

Суди першої та апеляційної інстанцій на вказане уваги не звернули, дійшли помилкового висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не розглянули спір по суті.

Також суди попередніх інстанцій помилково вважали, що належним способом захисту права позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння або усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин виключає можливість застосування речово-правових способів захисту права власності на землю, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов`язалась повернути це майно, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється, відповідно, розділом третім книги 5 ЦК України.

Майно, передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатися таким, що вибуло з володіння власника не з його волі.

Крім того, суди попередніх інстанцій, як на підставу для відмови у задоволенні позову, помилково послались на те, що спірна земельна ділянка повернута у володіння та розпорядження територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області у зв`язку із прийняттям рішення міської ради від 25 листопада 2021 року № 806 «Про припинення права користування земельними ділянками», якими вирішено припинити право користування земельною ділянкою КП «Управитель» ЖЕО» (договір оренди землі від 14 лютого 2018 року) та ОСОБА_1 (договір суборенди від 13 квітня 2018 року).

Оскільки не врахували, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 та Верховний Суд у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 394/301/19, від 03 грудня 2021 року у справі № 906/1061/20.

Отже, знайшли своє часткове підтвердження доводи касаційної скарги та підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Тому Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду позовних вимог по суті.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, то оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду позовних вимог по суті.

Під час нового розгляду справи суд має врахувати викладене вище, перевірити підстави вимог позивача, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і відзивам сторін; вирішити справу по суті в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права; ухвалити законне і справедливе судове рішення.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:О. В. Білоконь
І. А. Воробйова
І. Ю. Гулейков
В. В. Яремко