Справа № 357/8649/22
Провадження № 2/357/531/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі - Кононюк П.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

17.09.2022 ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 23.09.2022, мотивуючи тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі та рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2021 шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із нею і перебувають на її утриманні. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2020 з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. (по 1500,00 грн. на кожну дитину), щомісячно, починаючи з 28.08.2020 і до досягнення ними повноліття. На час стягнення аліментів прожитковий мінімум для дітей був значно менший ніж на даний час. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час діти проживають разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Старший син ОСОБА_6 навчається у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Білоцерківської міської ради Київської області, а молодший син ОСОБА_7 відвідує дитячий садок у м. Біла Церква, з одночасним відвідуванням обома дітьми гуртків та секцій, тому діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвиту, тощо. Відповідач залишив без належної батьківської уваги дітей, ніяким чином не бере участі в їх утриманні та вихованні. Також, відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, офіційно не працює, хоча з неофіційних джерел їй відомо, що він займається підробітками, торгує паливом та раками, отже отримує від даної діяльності дохід. Однак, її неодноразові прохання до відповідача стосовно допомоги у матеріальному забезпеченні залишилися безрезультатними. Вона 17.08.2021 уклала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». Від даного шлюбу вона має дочку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому на даний час не працює, адже здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом з тим, не зважаючи на життєві складності, вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дітей, а також, виконувати усі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. Оскільки у добровільному порядку вирішити спір виявилося неможливим, просила у судовому порядку змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на двох дітей щомісячно, на розмір 4945,00 грн., з яких 2201,00 грн. на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 2744,00 грн. на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей.

09.11.2022 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

21.02.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що з моменту стягнення аліментів значно зросли ціни в України, у зв`язку з чим збільшилися витрати на дітей, враховуючи також, те що діти відвідують додаткові заняття, тренування, їх необхідно одягати, надавати їм харчування та лікувати за потреби. Вона не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей. Вона наразі не працює, доглядає за меншою дитиною до досягнення нею трирічного віку, майна на праві власності не має, єдиний дохід - це державна допомога на меншу дитину та державна допомога багатодітній сім`ї. Виконавчий лист за рішенням суду про стягнення аліментів вона подала до відділу ДВС, але чи проводилося державним виконавцем перерахунок розміру аліментів відповідно до індексу інфляції їй невідомо.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що крім дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він має дочку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак, при вирішенні питання про стягнення аліментів за рішенням суду від 20.11.2020 він не надавав докази наявності дочки, оскільки визнав позовні вимоги у розмірі 3000, 00 грн., щомісячно на утримання синів. Також, він являється опікуном тітки з 23.05.2022, яка перебуває на його утриманні і проживає разом із ним в с. Гребінки. Він офіційно не працює, у центрі зайнятості населення на обліку не перебуває, тітка отримує пенсію, а він має неофіційні підробітки, на що вони і проживають. Він сплачує аліменти на користь позивача на синів у розмірі 3000,00 грн. щомісячно та заборгованості немає.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 19 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, у справі № 357/8510/20 від 12 лютого 2021 року, яке набрало законної сили 16.03.2021 (а.с.10-11), шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено матеріалами справи (а.с.8,12,13,16).

З матеріалів справи (а.с.16,17,18) вбачається, що 17 серпня 2021 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », ІНФОРМАЦІЯ_8 вона народила дочку - ОСОБА_11 , яка проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 23.12.2020, у справі № 357/8515/20 (а.с.14), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_13 були стягнуті аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн., щомісяця, що підлягає індексації відповідно до Закону, починаючи з 28.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття, та підставі вказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 23.12.2020 було видано виконавчий лист (а.с.15), який пред`явлений позивачем до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання та заборгованість зі сплати аліментів за вказаним листом відсутня, що не заперечувалося сторонами.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.26), перебував зі ОСОБА_14 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що 06.05.2014 відділом ДРАЦС РС Васильківського міськрайоного управління юстиції у Київській області було здійснено актовий запис № 23 (а.с.53), від даного шлюбу він має дочку - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З матеріалів справи (а.с.54-58) вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, у справі № 362/738/18, від 25 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 19.06.2018, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 стягнуто аліменти на дочку - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 15.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття, та на підставі даного рішення Васильківським міськрайонним судом Київської області 19.06.2018 було видано виконавчий лист.

З матеріалів справи (а.с.49-51) вбачається, що 23 травня 2022 року виконавчим комітетом Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області було ухвалено рішення, про затвердження висновку опікунської ради при виконавчому комітеті, про доцільність призначення опікуна над повнолітньою недієздатною особою - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 19.05.2022, ОСОБА_2 призначено опікуном над його тіткою - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,яка являється інвалідом 2 групи з дитинства - довічно, та потребує постійного стороннього нагляду і догляду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи № 357/8515/20, яка була оглянута у судовому засіданні, та матеріалів даної справи № 357/8649/22, позивач обрала спосіб викання відповідачем обов`язку утримувати дитину у твердій грошовій сумі, та не заявляла вимог щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів.

Позивач на підтвердження вимог щодо збільшення розміру аліментів з 3000,00 грн. на 4945,00 грн. вказує на те, що з моменту стягнення аліментів значно зросли ціни в України, у зв`язку з чим збільшилися витрати на дітей, враховуючи також, те що діти відвідують додаткові заняття, тренування, їх необхідно одягати, надавати їм харчування та лікувати за потреби, однак, жодних доказів у підтвердження даних обставин до суду не подала.

Суд критично оцінює вказані доводи виходячи з наступного.

Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Як вбачається з рішення суду від 20 листопада 2020 року та матеріалів справи № 357/8515/20, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000,00 грн., щомісяця, що підлягає індексації відповідно до Закону.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону до об`єктів індексації грошових доходів відноситься розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Ст. 4 Закону визначено підстави для проведення індексації. Зокрема, зазначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів щодо визначення державним виконавцем заборгованості із сплати аліментів, з урахуванням проведеної індексації, а у судовому засіданні сторони зазначили, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років був встановлений: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років був встановлений: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років був встановлений: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлений у розмірі 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З наведеного вбачається, що на момент стягнення аліментів за рішенням суду від 20.11.2020 прожитковий мінімум на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становив 1859,00 грн., а на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , становив 2318,00 грн., відповідно враховуючи, що батьки в рівній мірі мають виконувати обов`язок щодо утримання дітей, по 1/2 частині кожен, загальний мінімальний розмір аліментів становив 2088,50 грн., а рішенням суду, за заявою позивача, яка була визнана відповідачем, було стягнуто розмір аліментів - 3000, 00 грн., тобто більше мінімального розміру.

На даний час прожитковий мінімум на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 2272, 00 грн., а на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - 2833, 00 грн., відповідно враховуючи, що батьки в рівній мірі мають виконувати обов`язок щодо утримання дітей, по 1/2 частині кожен, загальний мінімальний розмір аліментів становить 2552,50 грн., а рішенням суду від 20.11.2020 стягнуто аліменти у розмірі 3000,00 грн., тобто більше мінімального розміру.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Таким чином, відповідач, як до присудження аліментів так і після їх присудження, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами, в тому числі щодо оплати за навчання, на розвиток здібностей та лікування, тощо, а позивач має право подати до суду позов про стягнення вартості 1/2 частини таких витрат з відповідача, у випадку не виконання ним такого обов`язку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що з моменту стягнення аліментів її майновий стан погіршився чи майновий стан відповідача покращився, а з наданих до суду доказів вбачається, що у позивача змінився сімейний стан, адже вона одружилася, народила ще одну дитину, на яку отримує державну допомогу при народженні та державну допомогу, як багатодітна сім`я, оскільки на її утриманні троє дітей, та вона проживає з сім`єю за однією адресою.

Разом з тим, відповідачем подано до суду докази, що з моменту стягнення аліментів його сімейний стан погіршився, оскільки на його утриманні, окрім трьох дітей, наразі ще перебуває недієздатна особа, яка потребує постійного стороннього нагляду і догляду.

Підстави визначення розміру аліментів, зокрема, у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач заявляючи вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі, який відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, а саме: прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, жодних доказів у їх підтвердження до суду не надала, тому суд не вбачає підстав для присудження аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі, оскільки судом не встановлено обставин щодо достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 7, 180-184, 192 СК України, ст. 4, 12, 13, 76 - 82, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), про зміну розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.03.2023.

Суддя О. В. Бондаренко