ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/405/23 Справа № 202/2756/20 Категорія 19 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності належить 1/2 частини станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 1/3 частина станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору купівлі-продажу станції технічного обслуговування від 31 жовтня 2001 року та 1/6 частини вищевказаної станції належить йому на підставі договору купівлі-продажу будівлі станції технічного обслуговування від 21 березня 2002 року.

Іншим співвласником вищевказаної станції технічного обслуговування є ОСОБА_5 , якому належить право власності на 1/2 її частину так само, на підставі договору купівлі-продажу будівлі станції технічного обслуговування від 31 жовтня 2001 року та договору купівлі-продажу будівлі станції технічного обслуговування від 21 березня 2002 року.

Зазначає, що 19 лютого 2003 року уклав договір оренди земельної ділянки під станцією технічного, розташованої за адресою АДРЕСА_1 з Дніпровською міською радою.

28 березня 2020 року до їхньої станції технічного обслуговування прийшли невідомі люди разом з ОСОБА_3 , який зазначив, що він є новим власником станції адже придбав її у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 06 березня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. за реєстровим №250.

З ОСОБА_3 та ОСОБА_2 він не знайомий та жодного разу їх не бачив, тому зрозумів, що зіткнувся з рейдерами.

Зазначає, що на підставі рішення суду право власності на станцію технічного обслуговування було визнано за ОСОБА_2 , відповідні відомості були внесені в Державний реєстр речових прав. В подальшому таке рішення суду було скасовано апеляційним судом. В той же час, до скасування вказаного рішення ОСОБА_2 було відчужено таке нерухоме майно на користь ОСОБА_3 .

В подальшому дізнався, що 20 березня 2020 року ОСОБА_3 передав спірну станцію в іпотеку ОСОБА_4 за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим №3796.

Вважає, що укладені правочини щодо відчуження спірного майна мають бути визнані недійсними, а записи здійснені на їх підставі, про право власності та обтяження підлягають скасуванню, оскільки рішення, за яким право власності було визнано за ОСОБА_2 , було скасовано.

Враховуючи вищевказане, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 2020 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. за реєстровим №250, сторонами в якому зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за реєстровим №3796, сторонами в якому зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; припинити право власності за ОСОБА_3 на станцію технічного обслуговування, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 б номер запису про право власності 35838023 від 06 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М.; припинити право власності за ОСОБА_2 на станцію технічного обслуговування, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 б номер запису про право власності 35521244 від 13 лютого 2020 року, внесений державним реєстратором П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рогач Т.В.; припинити іпотеку, номер запису про іпотеку 36030849 від 20 березня 2020 року внесену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.; припинити обтяження, номер запису про обтяження 36030604 від 20 березня 2020 року внесене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.; закрити розділ державного реєстру речових прав, з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 101, відкритий на об`єкт нерухомого майна, станцію технічного обслуговування, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати зазначену станцію на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю порушення прав позивача, саме як власника станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки оспорювані правочини стосуються станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Жодних доказів або посилань на такі, які підтверджують впорядкування/присвоєння іншої адреси станції технічного обслуговування позивач не надав.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги, що при отриманні ОСОБА_1 земельної ділянки під будівлями СТО в оренду з Дніпровської міською радою, було змінено адресу АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди земельної ділянки під станцією технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 19 березня 2003 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2001 року між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як покупцями, було укладено договір купівлі-продажу будівлі станції технічного обслуговування. За вказаним договором покупці купили в рівних долях частину будівлі станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1658 м2 з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами (а.с.11).

На підставі вказаного вище договору купівлі - продажу, 4 грудня 2001 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію такого договору (а.с. 12).

21 березня 2002 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як покупцями, було укладено договір купівлі-продажу в рівних частинах 1/3 частини будівлі станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 14).

18 грудня 2002 року рішенням сесії ХХІV скликання Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення про передачу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення станції технічного обслуговування, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м.Дніпропетровська за кодом :04:098:0001 (а.с.19-20).

19 лютого 2003 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, за яким останній прийняв в оренду у користування земельну ділянку, загальною площею 0,0951 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення станції технічного обслуговування, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м.Дніпропетровська за кодом :04:098:0001 до 18 грудня 2017 року (а.с.15-18).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року визнано за ОСОБА_2 право власності на станцію технічного обслуговування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та складається з: адміністративної будівля літ. А-2, загальною площею 158,4 кв.м,, будівлі кузовних робіт літ. Б-2, загальною площею 222,5 кв.м., будівлі шиномонтажу літ. В-1, загальною площею 53,2 кв.м., вбиральні літ. Г, душ літ. Д, споруди № 1-3,І (а.с.97-98).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , третя особа Дніпровська міська рада про визнання факту користування нерухомим майном за договором оренди. (а.с.99-102).

06 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 250 щодо відчуження станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною (а.с.95).

20 березня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 3796, предметом забезпечення якого є станція технічного обслуговування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 б договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. (а.с.23-24).

У відповідності до копії інформаційної довідки №231799260, від 10 листопада 2020 року з Державного реєстру речових прав судом встановлено наявність записів вчинених на підставі оспорюваних правочинів щодо станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , а саме: запис про право власності за ОСОБА_2 № 35521244 від 13 лютого 2020 року, внесений Державним реєстратором П`ятихатської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області Рогач Т.В.; запис про право власності за ОСОБА_3 №35838023 від 06 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М.; запис про державну реєстрацію іпотеки № 36030849 від 20 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В.; запис про державну реєстрацію обтяження № 36030604 від 20 березня 2020 року, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. (а.с.95-96).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в пункті 26 зазначено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України.

Встановивши, що оспорювані правочини стосуються станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем порушення його прав, оскільки останній є власником станції технічного обслуговування, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги, що при отриманні ОСОБА_1 земельної ділянки під будівлями СТО в оренду з Дніпровської міською радою, було змінено адресу АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди земельної ділянки під станцією технічного обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 19 березня 2003 року, колегія суддів відхиляє, оскільки зміна/впорядкування/присвоєння іншої адреси договором оренди не врегульована та таке питання вирішується у порядку встановленому відповідним законодавством України.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення суду, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова