Справа № 450/4329/20 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1233/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Даниліва Є.О. від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, ідеальний поділ квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/ 2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4538,10 грн. (чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім грн. 10 коп.). сплаченого судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в іншій їх частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3 587,50 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 50 коп.) судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.02.2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, ідеальний поділ квартири відмовити.

Вважає, що рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу на те, що оскільки договори пов`язані з купівлею спірної квартири, а також її оплата здійснювалася одночасно у період, коли сторони перебували між собою в шлюбно-розлучному процесі, а тому метою купівлі спірної квартири не були інтереси сім`ї, об`єкт нерухомості не куплявся для проживання сторін разом як однією сім`єю, а тому таке майно не може бути спільним у розумінні ч. 3 ст. 61 СК України. Водночас суд першої інстанції не звернув уваги на наведені факти, не надав їм жодної правової оцінки, а зробив виключно прив`язку до того, що кошти на оплату вартості цієї квартири були спільними у розумінні ст. 60 СК України. Однак, наведені доводи суду не заслуговують на увагу, оскільки для засвідчення факту, що квартира не вважатиметься спільною сумісною власністю подружжя, а буде належати ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, ОСОБА_1 засвідчила цей факт в нотаріуса заявою від 17.03.2002 року, якою підтвердила, що кошти, які витрачаються на оплату цієї квартири належать ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності. Зважаючи на викладене, вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилково висновку про наявність підстав для віднесення спірної квартири до спільної сумісної власності, оскільки договори, які укладалися щодо спірного майна вчинялися не в інтересах сім`ї, суд приймаючи таке рішення без належної правової оцінки заяви від 17.03.2002 року вийшов за межі волевиявленню сторін, яке було закріплено в змісті цієї заяви, чим фактично порушив принцип добросовісності та прийняв рішення всупереч нормам матеріального права. Вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо грошової компенсації за частку у спільному майні є безпідставними та такими, які не відповідають нормам матеріального права. Оскільки, спірний транспортний засіб належить до неподільних речей та фактично ОСОБА_1 є титульним володільцем цього майна, використовує одноосібно транспортний засіб для задоволення власних потреб, а тому такі обставини дають обґрунтовані підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 половину вартості автомобіля, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Враховуюче те, що транспортний засіб є неподільним майном, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , остання використовує спірний автомобіль для забезпечення своїх потреб у повсякденній діяльності, шлюб між сторонами розірвано, що зумовлює те, що спільне володіння та користування автомобілем є неможливе, а тому висновки суду про відсутність підстав для стягнення грошової компенсації за половину вартості спірного транспортного засобу є такими, які не відповідають фактичним обставинам справи. Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необхідність одночасно з вимогою про стягнення грошової компенсації заявляти вимогу про припинення права власності на частку в такому майні.

В судове засідання сторони не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси позивачки в судовому засіданні захищав представник. Окрім цього, 7.11.2022 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подавала заяву про проведення розгляду справи за відсутності апелянта та представника, а також з телефонограми від 19.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 вказала про те, що їй відомо про судове засідання 21.02.2023 року та нею буде подана заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву, зустрічної позовної заяви, уточнення до зустрічного позову, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 36, 57, 60, 70,71, СК України, 259, 263-265, 268 ЦПК Українизадовольняючи позовні вимоги первісного по зову та частково зустрічного позову, виходив з того, що сторони визнають, що квартиру АДРЕСА_1 . В документах, що додані до матеріалів справи назва вулиці змінювала з « АДРЕСА_2 » внаслідок впорядкування поштових адрес органом місцевого самоврядування. Прізвище позивача за первісним позовом змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 24.09.2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, зареєстрований Міським ВДРАЦС, актовий запис 2737/Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.09. 2011 року/. Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 /Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 20.02.2013 року/. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.09.2020 року, яке набрало законної сили 19.10.2020 року у справі № 465/1398/20 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано. Позовна заява до суду подана ОСОБА_7 . 23.02.2019 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598. 10.03.2020 року ОСОБА_4 укладено Договір комплексного банківського обслуговування з АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» /Заява про прийняття пропозиції банку від 10.03.2020 року/. 10.03. 2020 року між ОСОБА_4 та АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» укладено Договір Поточного рахунку № 186547 від 10.03. 2020 року. ОСОБА_4 внесено на його рахунок в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» такі суми: 520 200,00 грн. 12.03.2020 року /квитанція № 1061/;220 100,00 грн. 12.03.2020 року /квитанція № 1334/; 162 326, 80 грн. 17.03. 2020 року /квитанція № 1948/. 17.03.2020 року між Приватне підприємство «БУДІВЕЛЬНА КОРПОРАЦІЯ «РІЕЛ», від імені та за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА ПРОМЕТЕЙ», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Альфа Прометей», з однієї сторони (продавець), та ОСОБА_4 (покупець) укладено Попередній договір купівлі продажу квартири. На виконання цього договору відповідач сплатив продавцю забезпечувальний платіж в розмірі повної вартості квартири АДРЕСА_1 в розмірі 902 116,8 грн. /платіжне доручення № 1 від 17.03.2020 року/. 20.03.2020 року між продавцем та покупцем підписано Акт приймання передачі квартири. 29.04.2020 року між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА ПРОМЕЙ», що діє в інтересах та рахунок активів Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонд «Альфа Прометей», від імені якого діє Приватне підприємство «БУДІВЕЛЬНА КОРПОРАЦІЯ «РІЕЛ», з однієї сторони, ПРОДАВЕЦЬ та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, Леон М.В., зареєстровано в реєстрі за 412. 29.04.2020 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 207869718 від 29.04.2020 року, ОСОБА_4 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62, 4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. / Технічний паспорт за станом 16.01.2019 року, виданий ПП «БТІ експрес сервіс»/.Судом також встановлено, 17.03.2020 року ОСОБА_7 складена заява, посвідчена Леон М.В. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 309 такого змісту: «Я, ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , цією заявою стверджую, що кошти, за які мій чоловік ОСОБА_4 укладає попередній договір купівлі-продажу квартири з проектним номером АДРЕСА_3 ), загальною орієнтовного проектного площею 62,4 (шістдесят дві цілих чотири десятих) м.кв., що знаходиться на 8 (восьмому) поверсі житлового будинку АДРЕСА_4 є його особистою приватною власністю. Я підтверджую, що гроші, які витрачаються на укладення попереднього договору та договору придбання квартири, є його особистою приватною власністю. Я, ОСОБА_7 , стверджую, що вказана квартира, яка буде придбаватися, буде його особистою приватною власністю. Право спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру не буде поширюватися. Мій чоловік ОСОБА_4 вказаною квартирою буде розпоряджатися самостійно.». Ухвалюючи своє рішення суд виходив з того, що грошові кошти у сумі 902 116, 8 грн. витрачені на придбання спірної квартири були спільною сумісною власністю подружжя. Заява позивача від 17.03. 2020 року не змінила правового статусу вказаних коштів, оскільки договору про поділ спільного майна подружжя (ст. 69 СК України) між сторонами не укладався. Суд погоджується з позивачем за первісним позовом в тому, що за своїм змістом Заява ОСОБА_7 від 17.03. 2020 року стала підставою для укладення договорів, що зазначені вище без згоди позивача. Вказана заява не є відмовою від права власності на спірну квартиру в розумінні ст. 347 ЦК України, оскільки дії позивача, зокрема і подання позову свідчать, що від свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач не відмовляється. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , що придбана відповідачем за спільні з позивачем кошти, автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . З урахуванням відсутності між сторонами порозуміння щодо поділу спільного майна подружжя, беручи до уваги існування спору щодо поділу спільного майна. Право власності на спірне майно підлягає поділу судом. Позивач за первісним позовом має право на 1 / 2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 . І таке право власності підлягає визнанню в судовому порядку. Автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Позовна вимога заявлена позивачем за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 1/ 2 вартості автомобіля, що складає 96 150 (дев`яносто шість тисяч сто п`ятдесят) грн. відповідно до звіту про оцінку майна станом на 22.02.2021 року, задоволенню не підлягає виходячи з такого: ОСОБА_1 не надала згоди на відшкодування ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 1/ 2 вартості автомобіля, що складає 96 150 (дев`яносто шість тисяч сто п`ятдесят) грн. з компенсацією не погоджується. Вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 заявлено не було. Не було і предметом судового розгляду майновий стан ОСОБА_1 , можливість здійснення компенсації вартості 1/ 2 частини спірного автомобіля. Не було предметом дослідження та обставина чи бажає ОСОБА_1 використовувати автомобіль у власних інтересах. Таким чином, задоволення зазначеної позовної вимоги за зустрічним позовом суперечить ч. 2 ст. 13 ЦК України. Тобто, ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати своє право власності шляхом його відчуження іншому співвласнику.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими частково не доведені, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

16.12.2020 року ОСОБА_7 звернулася в Пустомитівський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_4 , у якому просила:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що за час перебування сторін у шлюбі, останні набули право власності на таке майно: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598. Перебуваючи у шлюбі сторони вирішили придбати квартиру за кошти, які відповідач за первісним позовом заробив за межами України, в період коли позивач займалася утриманням та вихованням спільної дитини. 17.03.2020 року, під час перебування сторін у шлюбів, в силу емоційного стану позивачем складено нотаріуса заяву про те, що кошти на придбання спірної квартири є особистою власністю відповідача за первісним позовом. Позивач за первісним позовом вважає, що така заява не може свідчити про її (позивача за первісним позовом) відмову від частки у спільному майні подружжя.

24 лютого 2021 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 та з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, що складає 96 150 (дев`яносто шість тисяч сто п`ятдесят) грн.

Свої вимоги мотивував тим, що за час перебування сторін у шлюбі, останні набули право власності на таке майно: автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598. Під час шлюбу позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 за особисті кошти була придбана квартиру АДРЕСА_1 . Фак набуття права власності на спірну квартиру підтверджено заявою позивача за первісним позовом від 17.03.2020 року. Тому, спірна квартира не є предметом спільної сумісної власності сторін у справі. З урахуванням того, що ОСОБА_1 використовує автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 у власних потребах та потребах сім`ї. Такий автомобіль слід залишити ОСОБА_1 , та стягнути з останньої компенсацію за вартість 1 / 2 частини автомобіля, що складає 96 150 (дев`яносто шість тисяч сто п`ятдесят) грн.

Із статей Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини вбачається таке.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім цього, відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Стаття 69 СК України, вказує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Окрім цього у статті 70 Кодексу зазначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім наведеного ст. 71 СК України регулює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до такої, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 24.09.2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, зареєстрований Міським ВДРАЦС, актовий запис 2737 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.09. 2011 року).

Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 20.02.2013 року).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.09.2020 року, яке набрало законної сили 19.10.2020 року у справі № 465/1398/20 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано.

23.02.2019 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598.

10.03.2020 року ОСОБА_4 укладено Договір комплексного банківського обслуговування з АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» (Заява про прийняття пропозиції банку від 10.03.2020 року).

10.03. 2020 року між ОСОБА_4 та АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» укладено Договір Поточного рахунку № 186547 від 10.03. 2020 року. ОСОБА_4 внесено на його рахунок в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» такі суми: 520 200,00 грн. 12.03.2020 року (квитанція № 1061/;220 100,00 грн. 12.03.2020 року квитанція № 1334; 162 326, 80 грн. 17.03. 2020 року, квитанція № 1948).

17.03. 2020 року між Приватним підприємством «БУДІВЕЛЬНА КОРПОРАЦІЯ «РІЕЛ», від імені та за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА ПРОМЕТЕЙ», що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Альфа Прометей», з однієї сторони (продавець), та ОСОБА_4 (покупець) укладено Попередній договір купівлі продажу квартири. На виконання цього договору відповідач сплатив продавцю забезпечувальний платіж в розмірі повної вартості квартири АДРЕСА_1 в розмірі 902 116,8 грн. (платіжне доручення № 1 від 17.03.2020 року).

20.03.2020 року між продавцем та покупцем підписано Акт приймання передачі квартири.

29.04.2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА ПРОМЕЙ», що діє в інтересах та рахунок активів Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонд «Альфа Прометей», від імені якого діє Приватне підприємство «БУДІВЕЛЬІ КОРПОРАЦІЯ «РІЕЛ», з однієї сторони, ПРОДАВЕЦЬ та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, Леон М.В., зареєстровано в реєстрі за 412.

29.04.2020 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 207869718 від 29.04.2020 року, ОСОБА_4 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. (технічний паспорт за станом 16.01.2019 року, виданий ПП «БТІ експрес сервіс»).

17.03.2020 року ОСОБА_7 складена заява, посвідчена Леон М.В. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 309 такого змісту: «Я, ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_4 , цією заявою стверджую, що кошти, за які мій чоловік ОСОБА_4 укладає попередній договір купівлі-продажу квартири з проектним номером АДРЕСА_3 ), загальною орієнтовного проектного площею 62,4 (шістдесят дві цілих чотири десятих) м.кв., що знаходиться на 8 (восьмому) поверсі житлового будинку АДРЕСА_4 є його особистою приватною власністю. Я підтверджую, що гроші, які витрачаються на укладення попереднього договору та договору придбання квартири, є його особистою приватною власністю. Я, ОСОБА_7 , стверджую, що вказана квартира, яка буде придбаватися, буде його особистою приватною власністю. Право спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру не буде поширюватися. Мій чоловік ОСОБА_4 вказаною квартирою буде розпоряджатися самостійно.».

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за які було придбане майно.

Апелянтом не наведено будь-яких доводів та не надано доказів про те, що квартира була придбана за його особисті кошти, не вказано, також, і про природу походження таких коштів, як особистих. Навпаки в своєму відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив факт його праці за кордоном з метою заробітку коштів (про що, як природу походження коштів для придбання квартири, стверджує і позивачка) при цьому у період роботи за кордоном сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та будь-яких доказів, що у цей час сторони не вели спільного господарства, не підтримували подружніх стосунків, тобто фактично припинили шлюбні стосунки у матеріалах справи немає, на такі відповідач не посилався та такі обставини не були встановлені і при розгляді справи про розірвання шлюбу.

Також, апелянтом не наведено обґрунтованих доводів про природу договірних відносин між ним та позивачкою за первісним позовом, які б могли підтверджуватися поданою нею заявою від 17.03.2020 року. Будь-якого майна взамін відступлення своєї частки в квартирі, коштів, інших прав позивачка не набула, доказів цього не представлено, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що грошові кошти у сумі 902 116, 8 грн. витрачені на придбання спірної квартири були спільною сумісною власністю подружжя.

Окрім цього, судом правильно вказано, що заява позивачки від 17.03.2020 року не змінила правового статусу вказаних коштів, оскільки договору про поділ спільного майна подружжя (ст. 69 СК України) між сторонами не укладався, як і будь-яких інших правочинів.

Також, судом правильно встановлено, що за своїм змістом заява ОСОБА_7 від 17.03.2020 року стала підставою для укладення договорів, що зазначені вище без згоди позивача. Вказана заява не є відмовою від права власності на спірну квартиру в розумінні ст. 347 ЦК України, оскільки дії позивача, зокрема і подання позову свідчать, що від свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач не відмовляється.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , що придбана відповідачем за спільні з позивачем кошти, автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 правильно визнані судом першої інстанції спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Тому, в цій частині, а також в частині визнання за відповідачкою права власності на частину квартири (решта з якої залишається у власності відповідача) рішення суду слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Згідно звіту про оцінку майна складеного ФОП ОСОБА_9 станом на 22 лютого 2021 року, вартість спірного автомобіля станом на 22 лютого 2021 року могла би становити 192300 грн.

Зважаючи на те, що спірний автомобіль марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598, придбано за час шлюбу та за спільні грошові кошти подружжя, що також визнано сторонами, спірний автомобіль оформлений на праві власності за ОСОБА_10 , відтак ОСОБА_4 має право на отримання грошової компенсації 1/2 частки його вартості, а саме 96150 грн. як форму розподілу спільного майна подружжя.

Іншої форми розподілу вказаного об`єкту спільної сумісної власності подружжя відповідачкою за зустрічним позовом не запропоновано. Вимог щодо цього майна нею не заявлено.

Зважаючи на вказане, рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову слід вважати таким, що вимогам закону та обставинам справи не відповідає, а тому в цій частині його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598, що складає 96150 грн., залишивши автомобіль в особистій власності ОСОБА_1 . В решті рішення суду слід залишити без змін.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 лютого 2022 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі вартості автомобіля марки «Toyota» модель «Auris» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598, що складає 96150 грн., залишивши автомобіль в особистій власності ОСОБА_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра