Справа № 242/104/23
Провадження № 2/242/292/23
14 березня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів житлової субсидії, -
Позивач звернувся до суду із даним позовом.
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
Відповідачка у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надала.
Заяви та клопотання сторін.
Заяв та клопотань не надходило.
Процесуальні дії у справі.
31.01.2023 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідачки. Відповідь отримано 14.02.2023 р.
Ухвалою суду від 14.02.2023 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23.01.2014 р. остання отримувала субсидію на житлово-комунальні послуги, за адресою: АДРЕСА_1 .
Управлінням, на підставі заяви та доданої до неї декларації, було прийнято рішення про призначення субсидії та призначено відповідачці субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно в розмірі: з травня 2018 р. по вересень 2018 р. - 167,24 грн.; з жовтня 2018 р. по жовтень 2018 р. - 554,98 грн.; з листопада 2018 р. по березень 2019 р. - 1357,77 грн.; рішенням від 29.01.2019 р. зроблено перерахунок та розраховано субсидію з січня 2019 р. по березень 2019 р. - 1357,77 грн.; з квітня 2019 р. по квітень 2019 р. - 488,76 грн.; з травня 2019 р. по вересень 2019 р. - 125,61 грн.; з серпня 2019 р. по вересень 2019 р. - 125,61 грн.; з жовтня 2019 р. по жовтень 2019 р. - 667,91 грн.; з листопада 2019 р. по березень 2020 р. - 1177,45 грн.; з грудня 2019 р. по лютий 2020 р. (перерахунок) - 1177,45 грн.; з березня 2020 р. по березень 2020 р. - 1307,95 грн.; з квітня 2020 р. по квітень 2020 р. - 781,49 грн.; з травня 2020 р. по вересень 2020 р. - 247,50 грн.; з жовтня 2020 р. по жовтень 2020 р. - 963,20 грн.; з листопада 2020 р. по березень 2021 р. - 1675,77 грн.; з січня 2021 р. по березень 2021 р. (перерахунок) - 1753,77 грн.; з квітня 2021 р. по квітень 2021 р. - 1044,85 грн.
Згідно довідки ОСББ «Горького 35 м.Українськ» від 20.05.2021 р. № 26 з 05.09.2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 .
Рішенням начальника Управління від 29.06.2021 р. було вирішено припинити субсидію та утримати занадто отримані кошти.

08.07.2021 р. відповідачка отримала повідомлення про повернення сум переплати.

08.07.2021 р. остання надала заяву про повернення коштів.

Добровільно кошти до теперішнього часу повернуті не були.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка, будучі обізнаною про необхідність повідомлення про зміну обставин, які впливають на розмір та призначення субсидії, та про необхідність повернення сум переплати, про що свідчить її підпис у заяві та декларації, не повідомила про зміну таких обставин, суму переплати добровільно не повернула, чим були завдані матеріальні збитки.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (зі змінами та доповненнями).

Право на призначення субсидії мають сім`ї, у яких розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання з урахуванням пільг перевищує обсяг визначеного Кабінетом Міністрів України обов`язкового відсотка платежу.

Відповідно до п. 3 Положення, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до п. 22 Положення житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства: які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку); які не зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п.24 Положення, житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються.

Згідно п.30 Порядку для розрахунку житлової субсидії враховуються нараховані доходи членів домогосподарства, членів сім`ї особи із складу домогосподарства, зазначених у пунктах 24-28 цього Положення, які досягли 14-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються такі доходи.

Згідно п.49 Положення громадянин несе відповідальність за подані відомості в заяві, декларації, інших документах, що вплинули на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.

За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Факт недобросовісності набуття відповідачкою отриманих коштів за призначеною житловою субсидією, що виразилось у неповідомленні органу, що призначив субсидію про зміни, що відбулись у складі зареєстрованих осіб, встановлено в судовому засіданні, а тому, сума надміру виплаченої житлової субсидії має бути повернута відповідачкою, як така, що одержана без належної правової підстави.

Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що житлова субсидія на період з 01.10.2018 р. по 30.04.2021 р. на загальну суму 27812,61 грн. була перерахована та виплачена відповідачці внаслідок свідомого не повідомлення нею інформації, що впливає на призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, а тому підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному розмірі.

Таким чином, у справі встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, , юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул..Пушкіна, 8, до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення занадто отриманих коштів житлової субсидії - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради надмірно одержану житлову субсидію за період з 01.10.2018 р. по 30.04.2021 р. у розмірі 27812 (двадцять сім тисяч вісімсот дванадцять) грн.. 61 грн. та судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2023 р.

Суддя В.Г.Черков