ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1174/23 Справа № 176/2008/21 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря:Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Лободи І.О.на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року та додаткове рішення Жовтоводського міського суд Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Павловської І.А.) у цивільній справі №176/2008/21за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, нарахування та стягнення середнього заробітку, нарахування та стягнення заробітної плати, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що вона з 09 червня 2015 року працює в КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради. З 18 січня 2017 року її призначено виконуючим обов`язки заступника начальника з медичної частини Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерство здоров`я України».

29 грудня 2018 року Державний заклад «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерство здоров`я України» реорганізований шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради (далі - КНП «ЖМЛ»),

01 квітня 2019 року посаду «Заступник начальника з медичної частини» змінено на «Медичний директор» на підставі наказу відповідача №116 від 28.03.2019 року для приведення у відповідність до Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», про що було здійснено відповідну запис у її трудову книжку за № 35.

З 30 травня 2018 року позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

01 листопада 2019 року достроково припинила відпустку та за пропозицією відповідача була переведена на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань (КІЗ) поліклініки, але тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника - ОСОБА_2 зі збереженням основного місця роботи на час переводу, про що зазначено в наказі № 141-ос від

31.10.2019 року та зазначено у відповідній заяві від 02 жовтня 2019 року.

01 лютого 2020 року внаслідок скорочення штату їй залишили лише 0,5 ставки посади лікаря-інфекціоніста КІЗ.

З 01 червня 2020 року було скорочено 0,5 посади лікаря-інфекціоніста поліклініки та у зв`язку із виробничою необхідністю вона погодилася тимчасово працювати ще на 0,5 ставки - лікарем-інфекціоністом лікарської консультативної комісії - ЛКК).

Відповідач запропонував їй перекваліфікуватися на лікаря - рентгенолога та пройти курси спеціалізації за фахом «Рентгенологія», на що вона погодилася та успішно завершила курси за спеціалізацією «Рентгенологія». Наказом від 29.01.2021№ 13-к/тр-ос ОСОБА_1 переведено з посади лікаря - інфекціоніста КІЗ та лікаря - інфекціоніста ЛКК на посаду лікаря - стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення з 01.02.2021 року. При медичному огляді з`ясувалося, що стан її здоров`я не відповідає кваліфікаційним вимогам лікаря-рентгенолога, у зв`язку із чим 13 липня 2021 року її переведено на посаду лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення на 0,5 ставки.

Станом на 12 липня 2021 року на посаду медичного директора іншого робітника не призначено.

27 липня 2021 року вона звернулася з заявою про поновлення її на посаді в.о. медичного директора, на її основному місці роботи, на яке позивачка повинна бути призначена після її виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також просила здійснити їй виплати втраченого заробітку з 01 лютого 2021 року.

Уточнивши позовні вимоги, просила:- визнати незаконним та відмінити наказ КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 01.06.2020 №62-к/тр-ос про переведення ОСОБА_1 на 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста (лікаря лікувально-консультативної комісії) поліклініки та на 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань поліклініки; - визнати незаконним та відмінити наказ КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 29.01.2021 № 13-к/тр-ос про переведення ОСОБА_1 на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення; -поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки медичного директора КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради; - зобов`язати КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 лютого 2021 року і до моменту її фактичного поновлення на посаді виконуючого обов`язки медичного директора, з урахуванням отриманого заробітку за фактично виконувану роботу за той самий період у КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради; -визнати незаконним пункт 2 наказу КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 18.03.2022 № 41-к/тр-ос «Про тимчасове переміщення на іншу роботу» в частині встановлення ОСОБА_1 - лікарю-інфекціоністу кабінету інфекційних захворювань поліклініки заробітної плати відповідно до тарифної ставки та з урахуванням надбавок і доплат, передбачених колективним договором підприємства з оплатою праці за фактично відпрацьований час;- зобов`язати КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою, починаючи з 21 березня 2022 року і до моменту завершення періоду її тимчасової роботи на посаді лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань., -визнати незаконним та відмінити наказ КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 31.12.2021 № 148-к/тр-ос про переведення ОСОБА_1 з 01 січня 2022 лютого працюючою на умовах неповного робочого дня на 0,5 ст.; -визнати незаконним та відмінити наказ КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 22.03.2022 № 4-адм. про оголошення догани лікарю інфекціоністу інфекційного відділення ОСОБА_1 ; -стягнути з КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 95000,00 гривень; - стягнути з КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 21200,00 гривень, що складаються з: 1200,00 гривень судового збору; 20000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 22.03.2022 № 4-адм. про оголошення догани лікарю- інфекціоністу інфекційного відділення ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2222 гривень 22 копійки.

Додатковим рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7555,55 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам. Судом першої інстанції не прийнято до уваги,що на жодному з етапів переводу на іншу роботу, починаючи з 01.11.2019 року позивачка не звільнялася з посади в.о.медичного директора.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про законність переводів позивачки на іншу роботу згідно наказів №62-к/тр-ос від 01.06.2020 року; №13-к/тр-ос від 29.01.2021 року; №148-к/тр-ос від 31.12.2021 року,нібито виключно за її письмовою згодою.

13.11.2021 року позивач дізналася про існування наказу №62-к/тр-с від 01.06.2020 року,яким її начебто переведено з 1 ставки посади лікаря-інфекціоніста КІЗ на 0,5 ставки цієї ж посади та 0,5 ставки посади лікаря-інфекціоніста ЛКК(яка є додатковою).З наказом вона не була ознайомлена та копія наказу не міститься в особовій справі.

Наказ №13-к/тр-ос від 29.01.2021 року про переведення на посаду лікаря-стажиста з рентгенології видавався на підставі заяви позивач, однак наказ прийнято з порушенням закону,оскільки забороняється укладання трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я. Медичний огляд повинен був проводитися до видання наказу про переведення на зазначену посаду.

Наказ №148-к/тр-ос від 31.12.2021 року,яким позивачку позбавлено роботи на 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення з лікування хворих на ковід-19 є незаконним. На вивільнену посаду прийнято іншого співробітника,який за фахом не є лікарем-інфекціоністом.

При вирішенні питання про поновлення на посаді в.о. медичного директора КНП «ЖМЛ» суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно п.2 роз`яснення Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці… у разі не затвердження на посаді працівника,прийнятого керівником не із числа працівників даної установи,йому повинна бути запропонована інша робота з урахуванням кваліфікації,досвіду роботи.

Ставлячи під сумнів законність рішення відповідача про призначення позивача в.о.заступника начальника з медичної частини,суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідачем порядок призначення на зазначену посаду не порушений,а в даному випадку процес не завершений через обставини, які не залежали від волі сторін. Факт відсутності документу про підвищення кваліфікації з напрямку »Організація і управління охороною здоров`я» не може бути підставою про відмову у поновленні на посаді в.о.медичного директора. На жодному із етапів переводів на іншу роботу,починаючи з 01.11.2019 року позивачка не звільняла посаду в.о. медичного директора.

У зв`язку із переведеннями позивачки відповідачем не було дотримано порядку оплати праці згідно положень Закону України » Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». В результаті таких дій позивачці спричинена моральна шкода.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Жовтоводського міського суд Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу. Вважав,що судом першої інстанції не враховано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Доказів під час ухвалення рішення 17 серпня 2022року відповідачем не надавалося,заяв про подачу додаткових доказів відповідачем не робилося,що давало суду першої інстанції підстави для відмови у задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційні скарги представник комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи. Всі переведення позивача проводилися згідно її заяв та з наказами вона була ознайомлена. Посаду в.о. медичного директора вона ніколи не займала.

Крім того, з позовом про оскарження наказів №62-к/тр-ос від 01.06.2020 року; №13-к/тр-ос від 29.01.2021 року; №148-к/тр-ос від 31.12.2021 року позивач звернулася до суду 04.05.2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України.

Також вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу. У відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено,що попередньо витрати на правову допомогу плануються в розмірі 10000 грн. До відзиву було надано належним чином завірену копію договору про надання правової допомоги від 21.01.2022 року між відповідачем та адвокатом з переліком послуг,які надає адвокат та визначенням вартості одної години роботи адвоката. Позивачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з`явилися ОСОБА_1 та її представник- адвокат Лобода І.О., представник Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради- адвокат Абрамов В.В. .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання наказів про переведення позивача на інші посади та поновлення на посаді, суд першої інстанції виходив із того, що порушень трудового законодавства відносно ОСОБА_1 оскаржуваними нею наказами допущено не було,як і відсутні підстави для поновлення її на посаді медичного директора.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам,нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №64-ос від 08 червня 2015 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №9 Міністерства охорони здоров`я України» на посаду завідувача інфекційного відділення-лікаря-інфекціоніста на період непрацездатності ОСОБА_3 ..

Наказом № 05-ос від 17 січня 2017 року лікар-інфекціоніст кабінету «Довіра» Манжос Н.В. за її заявою призначена виконуючою обов`язки заступника начальника з медичної частини Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерства охорони здоров`я України» з 18 січня 2017 року до призначення заступника начальника з медичної частини у встановленому законодавством порядку (а.с. 109, 110)

Міністерство охорони здоров`я України,яке згідно п 1.2 статуту було Уповноваженим органом управління закладом, листом від 30 березня 2017 року не погодило призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника з медичної частини Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерства охорони здоров`я України», посилаючись на невідповідність кваліфікаційним вимогам до претендента на відповідну посаду (а.с. 122).

В грудні 2018 року припинено юридичну особу Державний заклад «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерства охорони здоров`я України» в результаті реорганізації шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради. З 01 квітня 2019 року внесено зміни до штатного розпису, назву посади «Заступник начальника з медичної частини» змінено на «Медичний директор».

Наказом № 141-ос від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , на підставі її заяви переведено на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань з 01 листопада 2019 року на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_2 , до дати її фактичного виходу на роботу, зі збереженням основного місця роботи на час переведення (а.с. 132,133).

Наказом № 62-к/тр-ос від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 лікаря-інфекціониста кабінету інфекційних захворювань, з 01 червня 2020 року працюючою лікарем-інфекціонистом поліклініки переведено на 1,0 ставки, у тому числі: на 0,5 ставки лікаря інфекціоніста (ЛКК) поліклініки та 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань поліклініки, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 до дати її фактичного виходу на роботу (а.с. 139).

Наказом № 13-к/тр-ос від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 на підставі її заяви переведено з 01 лютого 2021 року на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення на час проходження курсів спеціалізації.

Наказом № 148-к/тр-ос від 31 грудня 2021 року ОСОБА_1 лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення переведено з 01.01.2022 року працюючою на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста у інфекційному відділенні.З наказом позивач ознайомлена 04.01.2022 року, про що свідчить її підпис в наказі.

Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 141-ос від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , на підставі її заяви переведено на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань з 01 листопада 2019 року на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_2 , до дати її фактичного виходу на роботу.

Наказом № 62-к/тр-ос від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 лікаря-інфекціониста кабінету інфекційних захворювань, з 01 червня 2020 року працюючою лікарем-інфекціонистом поліклініки переведено на 1,0 ставки, у тому числі: на 0,5 ставки лікаря інфекціоніста (ЛКК) поліклініки та 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань поліклініки, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 до дати її фактичного виходу на роботу. Зазначений наказ було видано за згодою ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис про ознайомлення з наказом та виконання нею в послідуючому посадових обов`язків відповідної посади. (а.с. 139).

Доводи про те, що позивач не була ознайомлена з цим наказом є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи. На рапорті завідуючої поліклініки Хлівенко В.П. від 29.05.2020 року про збільшення обсягів роботи та у зв`язку із цим переведення ОСОБА_1 ,лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань поліклініки на 0,5 ставки лікаря інфекціоніста (ЛКК) поліклініки та 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань мається відмітка «згодна» та підпис ОСОБА_1 (а.с.138 т.1). Сам текст наказу містить записи про прийняття на роботу двох чоловік, переведення дев`яти чоловік,в тому числі і ОСОБА_1 та звільнення однієї людини. Напроти кожного прізвища є підписи осіб про ознайомлення з наказом, в тому числі є підпис про ознайомлення і ОСОБА_1 ..За таких обставин посилання на те, що зазначеного наказу не видавалося є безпідставним(а.с.139 т1).

Обгрунтовуючи незаконність наказу № 13-к/тр-ос від 29 січня 2021 року про переведення ОСОБА_1 з 01 лютого 2021 року на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення на час проходження курсів спеціалізації, позивач посилалася на те, що на посаду лікаря-стажиста з рентгенології вона була переведена за її згодою та на підставі її заяви. В послідуючому за висновком медичної комісії у неї були виявлені протипоказання за станом здоров`я для зайняття посади лікаря-рентгенолога. Вважала,що про стан її здоров`я відповідачеві було відомо до призначення її на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення із результатів щорічних медичних оглядів, а тому не було законних підстав для такого переведення. Разом з тим, доказів, які б підтверджували, що відповідачеві було відомо про неможливість позивачем за станом здоров`я виконувати обов`язки лікаря-рентгенолога не надано. Сама позивач пояснила в суді апеляційної інстанції, що щорічні медичні огляди проводяться з метою підтвердження відсутності протипоказань за станом здоров`я виконувати обов`язки кожного лікаря за займаною ним посадою, а у її випадку протипоказання саме за посадою лікаря-інфекціоніста.

Крім того, даючи згоду на переведення її на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення та навчаючись на відповідних курсах, сама ОСОБА_1 не зазначила в заяві про те, що їй відомо про наявність протипоказань для зайняття цієї посади.

В обгрунтування незаконності наказу № 148-к/тр-ос від 31 грудня 2021 року про переведення ОСОБА_1 з 01.01.2022 року працюючою на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки у інфекційному відділенні, позивач посилалася на те, що її безпідставно позбавлено роботи на 0,5 ставки лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення з лікування хворих на ковід-19,такої письмової згоди вона не надавала. На вивільнену посаду відповідач прийняв іншого співробітника, який за фахом не є лікарем-інфекціоністом. Проте, вирішення питання щодо переміщення спеціалістів в межах медичної установи з встановленням їм ставки та графіку роботи не входить до компетенції суду, оскільки вирішення таких питань є компетенцією керівництва медичним закладом. Інших обставин, які б були підставою для визнання зазначеного наказу не законним у зв`язку із невідповідністю діючому законодавству не наведено.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, що переведення ОСОБА_1 згідно наказів КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради №62-к/тр-ос від 01.06.2020 року, №13-к/тр-ос від 29.01.2021року та №148-к/тр-ос від 31.12.2021 року відбувалося виключно за її письмовою згодою, при цьому будь-яких порушень норм чинного законодавства під час її переведення судом не встановлено, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування вказаних наказів відсутні.

Вирішуючи питання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючої обов`язки медичного директора, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

Висновок суду ґрунтується на положеннях діючого законодавства,яким передбачено, що призначення працівника виконуючим обов`язки за вакантною посадою не допускається. Таке можливе лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. Керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний не пізніше місячного строку з дня прийняття працівника на роботу надати документи для його призначення на посаду до вищого органу управління. Цей орган в місячний строк з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівникові про результати.

Судом першої інстанції встановлено і це не оспорюється сторонами, що наказом № 05-ос від 17 січня 2017 року лікар-інфекціоніст кабінету «Довіра» Манжос Н.В. за її заявою призначена виконуючою обов`язки заступника начальника з медичної частини Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерства охорони здоров`я України» з 18 січня 2017 року до призначення заступника начальника з медичної частини у встановленому законодавством порядку.

Міністерство охорони здоров`я України листом від 30 березня 2017 року не погодило призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника з медичної частини Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина № 9 Міністерства охорони здоров`я України», посилаючись на невідповідність кваліфікаційним вимогам до претендента на відповідну посаду.

Після виходу ОСОБА_1 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за згодою позивачки наказом № 141-ос від 31 жовтня 2019 року на підставі її заяви переведено на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань з 01 листопада 2019 року на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_2 , до дати її фактичного виходу на роботу, зі збереженням основного місця роботи на час переведення.

Наказом № 13-к/тр-ос від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 за заявою переведена з 01 лютого 2021 року на посаду лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення на час проходження курсів спеціалізації.

Наказом № 69-к/тр-ос від 13 липня 2021 року ОСОБА_1 з посади лікаря-стажиста з рентгенології рентгенологічного відділення за її заявою переведена з 13 липня 2021 року на посаду лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення(0,5 ст.) на умовах неповного робочого дня згідно з графіком роботи з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 14.07.2021 року, про що свідчить її підпис в наказі.

Таким чином, посилання на те, що позивач з 2019 року не звільнялася з посади в.о. медичного директора спростовується встановленими обставинами.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для поновлення позивача на посаді в.о. медичного директора, оскільки всі послідуючі переведення відбувалися за згодою позивачки і не передбачали збереження за нею посади в.о. медичного директора, а відтак і оплати праці, виходячи із зазначеної посади.

Судом першої інстанції не встановлено протиправних дій відповідача, в результаті яких могла би бути завдана моральна шкода позивачці. Суд правильно виходив із того, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні позивачем не доведено. Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині відповідає положенням 237-1 КЗпП України.

Доводи про те, що з боку відповідача має місце упереджене ставлення до позивачки, не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Посилання суду першої інстанції в рішенні на роз`яснення Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29.12.1965 року №30/39 не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення спору по суті заявлених вимог.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що в задоволенні позовних вимог слід було відмовити з тих підстав, що позивачем пропущено строк для оскарження спірних наказів є безпідставним. Оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16.

Щодо стягнення додатковим рішенням коштів на оплату правової допомоги слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача у зазначеній справі був адвокат Абрамов В.В., який діяв на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги від 23 січня 2022 року.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача понесених судових витрат на правничу допомогу,витрати планувалися у сумі 10000 грн..

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано договір про надання правової допомоги від 23 січня 2022 року, два акти з переліком наданої правової допомоги та платіжні доручення 3109 від 18 лютого 2022 року про перерахування 4500 грн., та платіжне доручення №1197 від 29 вересня 2022 року про перерахування оплати за надання правничої допомоги в суму 4000 грн..

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.

Клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу не заявлялося.

Справу було розглянуто у відсутність сторін,представник відповідача послався на те , що з рішенням відповідач ознайомився після внесення його в Єдиний реєстр судових рішень, у зв`язку з чим він звернувся з клопотанням про ухвалення додаткового рішення поза межами строку,встановленого ст.141 ЦПК України. Зазначені обставини нічим не спростовуються.

За таких обставин підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судових рішень з ухваленням нового рішення немає.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2023 року зупинено дію рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року та додаткового рішення Жовтоводського міського суд Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року. Оскільки апеляційне провадження по справі закінчено, тому дію зазначених судових рішень слід поновити.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Лободи Іллі Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 рокута додаткове рішення Жовтоводського міського суд Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року та додаткового рішення Жовтоводського міського суд Дніпропетровської області від 28 жовтня 2022 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Судді: