Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/159/22
Провадження № 2/553/161/2023
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01.03.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Тимчука Р.І.,

за участю секретаря: Ковпак А.І.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язати внести запис про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та видати трудову книжку, -

УСТАНОВИВ:
24.01.2022 року ОСОБА_2 (далі ? позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язати внести запис про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та видати трудову книжку.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах. На момент подачі позову, 24.01.2022 року, займав посаду майстра виробничої дільниці з ремонту апаратної частини. Зазначене підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 та довідкою ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» № ПРЗ 00000017 від 01.12.2021 року. Позивач вказує, що відповідач щомісячно здійснював нарахування йому сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її. Починаючи з квітня 2021 року фактична виплата заробітної плати не здійснювалась. Згідно довідки, яка надана позивачу за місцем роботи, за період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року відповідачем було нараховано та не виплачено йому заробітної плати на загальну суму 38241,51 грн., тобто з квітня 2021 року позивач не отримував належних йому коштів за виконану роботу. Підтвердженням існування заборгованості є довідка, яка видана на ім`я позивача відповідачем за вих. № б/н від 01.12.2021 року. Позивач зазначає, що 07.09.2021 року він звернувся на ім`я директора ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» з заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням з 07.09.2021 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і просив виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України, а також просив виплатити усі суми, що належать йому від підприємства при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України. В разі невиплати йому коштів 07.09.2021 року вимагав виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України, що підтверджується заявою. На вказану заяву позивач, на момент подачі позову, ніякої відповіді не отримав, трудову йому не видано, заробітну плату не виплачено.
Зазначене стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 25.01.2022 року вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
24.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що не заперечує проти наявної заборгованості по заробітній платі в сумі 38241,51 грн. станом на 07.12.2021 року, яку має намір сплати, не заперечує проти звільнення Позивача за умови його звернення з відповідною заявою на підприємство та видачі йому трудової книжки. Відповідач вказав, що заперечує проти позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку через їх недоведеність.
20.05.2022 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому він вказав, що наказом Міністерства оборони України від 24.02.2022 року № 39 його призначено на посаду головного сержанта третього стрілецького взводу другої стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 та зараховано до списків особового складу військової частини.
16.06.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача, яким просив відкласти розгляд справи, надавши сторонам додатковий час на врегулювання спору та укладення мирової угоди.
30.09.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі через проходження військової служби на посаді головного сержанта третього стрілецького взводу другої стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 .
30.09.2022 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, а саме надано докази видачі належним чином оформленої трудової книжки та докази сплати заборгованості по заробітній платі в сумі 39686,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.06.2022 № 209 на суму 3820,0 грн., від 29.07.2022 № 331 на суму 3824,00 грн., 29.08.2022 № 347 на суму 11500,00 грн. та 28.09.2022 № 359 на суму 20542,00 грн.
16.01.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2021 по 28.09.2022 року, в якому представник позивача вказала, що середній заробіток позивача з 07.09.2021 по 28.09.2022 року становить 178851,00 грн. (657,54 грн. ? 272 днів затримки розрахунку при звільненні).
01.03.2023 року на адресу суду надійшли пояснення представника відповідача, в якому він вказав, що згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Суд, заслухавши представника позивача, та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Встановлено, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки».
Як слідує із записів трудової книжки позивача, 01.07.2021 року був переведений на посадумайстра виробничої дільниці з ремонту апаратної частини; наказом № 3В-22 від 07.09.2021 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця.
З викладеного вище вбачається, що відповідач порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати.
Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
У відповідності до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
За змістом п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі ? Порядок) встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, ? на число календарних днів за цей період (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку визначається відповідно до Порядку, шляхом множення суми середньоденної заробітної плати працівника на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Відповідно до вищевказаних положень середній заробіток за весь час затримки, що має бути стягнутий з відповідача на користь позивача повинен бути обрахований таким чином.
Як встановлено судом, згідно довідки заробітна плата позивача у липні 2021 року становила 13979,36 грн., у серпні 2021 року становила 14952,25 грн.
Відповідно середньоденна заробітна плата позивача обчислюється так:
1) 13979,36 грн. + 14952,25 грн. = 28931,61 грн. заробітна плата за останні 2 місяці (за липень та серпень 2021 року), що передують звільненню;
2) 22 робочі дні за липень 2021 року + 21 робочий день за серпень 2021 року = 43 робочі дні за останні 2 місяці (за липень та серпень 2021 року), що передують звільненню;
3) 28931,61 : 43 = 672,83 грн. ? середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці (за липень та серпень 2021 року), що передують звільненню.
Таким чином розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на момент подачі позову має здійснюватися у відповідності до ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку з 07.09.2021 року по 06.03.2022 року та становить 125 робочих днів (18 робочих днів у вересні 2021 року + 20 робочих днів у жовтні 2021 року + 22 робочих дні у листопаді 2021 року + 22 робочих днів у грудні 2021 року + 19 робочих днів у січні 2022 року + 20 робочих днів у лютому 2022 року + 4 робочих дні у березні 2022 року).
Відповідно середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців складає: 125 робочих днів ? 672,83 грн. = 84103,75 грн, які слід стягнути з відповідача.
Відтак, позовна заява у цій частині підлягає до часткового задоволення.
Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Отже, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 712/9213/18) прийшлі до висновку, що визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов до переконання про обґрунтованість та наявність підстав для часткового задоволення позову.
Також суд, керуючись ст. 141 ЦПК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір до пропорційно задоволеної частини позовних вимог у сумі 466,67 грн. (84103,75 ? 992,40 : 178850,80 = 466,67).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язати внести запис про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та видати трудову книжку задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2021 року по 06.03.2022 року у сумі 84103,75 грн, із якої підлягають вирахуванню податки, збори та інші обов`язкові платежі.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог ? відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський ремонтний завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_2 466,67 грн. судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.03.2023 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук