КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3389/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 355/531/22

16 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чальцевої Т.В., у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 24 січня 2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2/2011, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 220 000,00 грн з кінцевим строком погашення не пізніше 22 січня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,6 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 у цей самий день, 24 січня 2011 року, було укладено договір поруки №2/2011, згідно з яким остання зобов`язалася перед кредитором нести солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Зазначало, що банк свої зобов?язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 220 000,00 грн. У свою чергу, позичальник ОСОБА_1 , у порушення умов договору свої зобов?язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 24 липня 2014року утворилась заборгованість у розмірі 120 670,80 грн, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 65986,00 грн, заборгованість по кредиту прострочена - 38790,18 грн, заборгованість по процентах поточна - 1472,83 грн, заборгованість по процентах прострочена - 14 421,79 грн.

У зв?язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору та порушення термінів повернення кредиту, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц) задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2/2011 від 24 січня 2011 року на загальну суму 120 670,80 грн. Вказане рішення набрало законної сили та звернуто банком на примусове виконання.

18 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавчі провадження № 65472038 та № 5474375 зі стягнення, відповідно, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за рішенням суду.

Вищезазначене судове рішення було виконане солідарними боржниками у повному обсязі 13 жовтня 2021року, що підтверджується випискою з позичкового рахунку.

У зв`язку з повним погашенням заборгованості згідно рішення суду, банком 12 січня 2022 року та 13 січня 2022 року направлені заяви до приватного виконавця Чучкова М.О. про закінчення виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, приватний виконавець не мав можливості винести постанови про завершення зазначених виконавчих проваджень.

Посилаючись на те, що кредитне зобов?язання не припинилось, а на позичальника ОСОБА_1 , який допустив неналежне виконання зобов?язання, покладаються додаткові юридичні обов?язки, у тому числі ті, що предбачені статтею 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути солідарноіз ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 238 028, 38 грн, з яких: 170 737, 71грн - заборгованість по процентах прострочення за період з 24 липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року; 7 665, 23 грн- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 14 224,88 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року; 14 064, 94 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 31 335, 62 грн- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2/2011 від 24 січня 2011 року на загальну суму 238 028 ( двісті тридцять вісім тисяч двадцять вісім) гривень 38 копійок, що складається з: заборгованість по процентах прострочення - 170 737 (сто сімдесят тисяч сімсот тридцять сім) гривень 71 копійку; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 21 890 (двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто) гривень 11 копійок; інфляційні витрати за несвоєчасне погашення кредиту і процентів сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста ) гривень 56 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» сплачений судовий збір у сумі 3 570 (три тисячі п`ятсот сімдесят) гривень 43 копійки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просять рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк».

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуваням норм матеріального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які посилались відповідачі в обгрунтування заперечень проти доводів і вимог позову ПАТ АБ «Укргазбанк», з яких вбачається, що банк вже звертався у 2014 році з аналогічним позовом до суду щодо стягнення заборгованості в порядку ст. ст. 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України та 18 грудня 2014 року Баришівськйм районним судом Київської області прийнято рішення у справі № 355/1367/14-ц, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 2/2011 від 24 січня 2011 року на загальну суму 120 670,80 грн та судові витрати в сумі 1206,72 грн.

Дане рішення суду виконано в повному обсязі, про що і не заперечує сам позивач ПАТ АБ «Укргазбанк».

Таким чином, на думку відповідачів, заявлена ПАТ АБ «Укргазбанк» позовна вимога у справі, яка переглядається, щодо стягнення заборгованості по процентам в сумі 170737,71 грнне підлягає до задоволення, оскільки рішення Баришівського районного суду у справі № 355/1367/14-ц від 18 грудня 2014 року ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самии предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини, які також були викладені відповідачами у відзиві на позовну заяву, та не розглянув заяву відповідачів про закриття провадження у справі.

Не враховано судом першої інстанції, що позивачем пропущений строк звернення до суду, про що також було зазначено відповідачами у відзиві на позовну заяву.

Безпідставним вважають висновок суду першої інстанції про покладення на відповідачів відповідальності за порушення грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, оскільки ні положеннями кредитним договором, ні положеннями договору поруки, а також договором іпотеки від 04 січня 2011 року № 2/2011, не передбачено відповідальності позичальника та поручителя за порушення грошового зобов`язання у порядку статті 625 ЦК України.

Крім того, згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання; часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказані положення суд першої інстанції не врахував, а також не звернув увагу на ті обставини, що в матеріалах справи містяться розрахунки нарахування процентів, 3% річних та інфляційних, які нараховані в подвійному розмірі, що є грубим порушенням умов кредитного договору, договору поруки та законодавства України та є неприпустимим в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окремо звернули увагу на те, що пред`явлення позову до поручителя ОСОБА_2 не ґрунтується на положеннях договорів поруки та іпотеки, положень Цивільного кодексу України.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року відмовлено відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у прийнятті доповнень до апеляційної скарги від 23 січня 2023 року (вхідний суду №9388 від 26 січня 2023 року), як таких, що подані з пропуском строку, визначеного законом - частиною 1 стаття 364 ЦПК України (а.с. 93-101 том 2).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» Мартинюк Є.В. просить залишити апеляційну скаргу відповідачів без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Зазначає, що предмет та підстави позову у даній справі не є тотожними справі №355/1367/14-ц, оскільки проценти у сумі 170 737,71 грн нараховані за період після звернення до суду з позовом у справі № 355/1367/14-ц. Так само й вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, в порядку статті 625 Цивільного кодексу України, не були предметом розгляду у справі№ 355/1367/14-ц.

За таких обставин, відсутні підстави для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки справи № 355/1367/14-ц та № 355/531/22 не є тотожними за предметом, підставами позову та фактичними обставинами справи.

Також не погоджується з твердженнями апеляційної скарги про відсутність підстав для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за статтею 625 Цивільного кодексу України, з огляду на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, посилаючись на те, що вказана норма закону передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якогопозичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Проте словосполучення «у період дії» вказує на те, що три проценти річних та інфляційних втрати не нараховуються саме під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, тобто, починаючи з 24 лютого 2022 року, проте згідно з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості, останнє нарахування заборгованості відповідач відбулось 23 лютого 2022року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідачів в цій частині не узгоджуються з фактичними обставинами справи та є необгрунтованими з позиції матеріального права.

Також, на думку представника позивача, не відповідають дійсності твердження відповідачів про здійснені у подвійному розмірі нарахування заборгованості, оскільки доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості жодних подвійних нарахувань не містить. 3% річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем щодо простроченого до сплати кредиту та щодо нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом. Так як умовами кредитного договору визначено два зобов`язання - повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, то банк вправі нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, як на заборгованість по кредиту, так і на заборгованість по процентах, що узгоджується з номою статті 625 ЦК України, якою визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи, що рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі №355/1367/14-ц суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості за кредитним договором, то, за доводами відзиву позивача, у банка виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення з відповідачів трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо права нарахування процентів за користування кредитом після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту позивач посилався на те, що вимоги позовної заяви щодо сплати процентів, нарахованих після реалізації банком права достроково вимагати повернення всієї суми кредиту грунтуються на пунктах 1.4. та 3.5.2. кредитного договору, в яких передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.

Щодо правових підстав для стягнення коштів з поручителя ОСОБА_2 зазначає, що поручитель поручився перед банком, у тому числі, за зобов`язання позичальника сплачувати проценти за користування кредитом до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, тому банк вправі вимагати від поручителя сплати процентів в межах строку дії договору поруки (тобто, за останні три роки).

Щодо позовної давностіпозивач вважає, що в силу пунктів 12 та 19 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, не може бути застосовано до вимог, що виникли, починаючи з 12 березня 2017 по теперішній час.

У разі якщо суд дійде висновку про пропуск банком строку позовної давності по певних частинах заборгованості, представник позивача просив суд поновити його з тих підстав, що обставини його пропуску, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачами договірних зобов`язань, є поважними.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача Мартиненко Євген Володимирович заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідачів та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

02 лютого 2023 року (вхідний номер суду 13508 від 06 лютого 2023 року) відповідач ОСОБА_2 на адресу Київського апеляційного суду подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримавши апеляційну скаргу у повному обсязі (а.с.104 том 2).

У відповідності до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненя учасників спрви, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2/2011, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 220 000,00 грн з кінцевим строком погашення не пізніше 22 січня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,6 % річних - пункти 1.1., 1.3.1., 1.3.2., 1.4.1. договору (а.с. 132-135 том 1).

Відповідно до пункту 3.1. договору позичальник здійснює повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1 (першого) по 10 (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/60 від суми отриманого кредиту, що становить 3 367,00 грн, а останній платіж сплачується у сумі 3647,00 грн не пізніше 22 січня 2016 року.

Щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з пунктом 3.1. цього договору, а також у день дострокового погашення заборгованості по кредиту позичальниу зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної у пункті 1.4.1. цього договору, на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ «Укргазбанк» - пункт 3.2. договору.

Проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (п. 1.4.1. цього договору), нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня нарахування кредиту (його частини) на рахунок простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом - пункт 3.5.2. договору.

Сторони договору визначили, щобанк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у випадку, зокрема, невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з прострочення їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього договору - пункт 4.2.4. договору.

Як передбачено пунктами 5.1., 5.8. договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України; строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки, у тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитними коштами та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафів та всіх випадків понесених банком під час виконання умов цього договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2/2011 від 24 січня 2011 року, згідно з яким остання зобов`язалася перед кредитором нести солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с. 136 том 1).

У зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ АБ «Укргазбанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 4.2.4. кредитного договору, 22 серпня 2014 року звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 24 липня 2014 року, в сумі 120 670,80 грн, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 65986,00 грн, заборгованість по кредиту прострочена - 38790,18 грн; заборгованість по процентах поточна - 1472,83 грн, заборгованість по процентах прострочена - 14 421,79 грн (а.с. 107-108 том 1).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц) задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2/2011 від 24 січня 2011 року на загальну суму 120 670,80 грн (а.с. 137-138 том 1).

Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до вимог статті 126 Конституції України, статті 14 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи) є обов?язковим до виконання.

Видані судом виконавчі листи пред`явлені стягувачем ПАТ АБ «Укргазбанк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. з метою примусового виконання судового рішення у справі № 355/1367/14-ц, яким вчинялись заходи примусового виконання рішення в рамках відкритих виконавчих проваджень ВП №65472038, ВП №65472038 (а.с. 140-141, 143-144 том 1).

Сторони під час судового розгляду справи підтвердили, що судове рішення у справі № 355/1367/14-ц виконане солідарними боржниками у повному обсязі.

Відповідно до виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з 24 січня 2011 року по 26 травня 2022 року та розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання судового рішення у справі № 355/1367/14-ц останній платіж з погашення заборгованість по процентам за користування кредитом сплачено боржниками 03 лютого 2021 року, з погашення заборгованість по кредиту (суми позики) - 13 жовтня 2021 року (а.с. 117-122, 123-131 том 1).

У січні 2022 року банком ПАТ АБ «Укргазбанк» направлені заяви до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О., які зареєстровані останнім 23 лютого 2022 року, про закінчення виконавчих проваджень ВП №65472038, ВП №65472038 у зв`язку з повним погашенням заборгованості боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно рішення суду у справі № 355/1367/14-ц (а.с. 142, 145 том 1).

Посилаючись на те, що кредитне зобов?язання не припинилось, а на позичальника ОСОБА_1 , який допустив неналежне виконання зобов?язання, покладаються додаткові юридичні обов?язки, у тому числі ті, що предбачені статтею 625 ЦК України, банк ПАТ АБ «Укргазбанк» 21 червня 2022 року звернувся до суду, пред?явивши вимогу про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з фінансовим поручителем ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі238 028, 38 грн, з яких: 170 737, 71грн - заборгованість по процентах прострочення за період з 24 липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року; 7 665, 23 грн- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 14 224,88 грн - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року; 14 064, 94 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; 31 335, 62 грн- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом (а.с. 201-209 том 1).

Задовольняючи позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та, погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштамиза період з 24липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року в сумі 170 737,71 грн, яка підлягає стягненню у повному розмірі із ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 .

У зв`язку з простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, що виражене у триваючому невиконанні ними рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі № 355/1367/14-ц, відповідно до ч.2. ст.625 ЦК України, відповідачі зобов`язані, окрім суми боргу, також сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно дозаконів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що у зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ АБ «Укргазбанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 4.2.4. кредитного договору, 22 серпня 2014 року звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 24 липня 2014 року, в сумі 120 670,80 грн, з яких: заборгованість по кредиту строкова - 65986,00 грн, заборгованість по кредиту прострочена - 38790,18 грн; заборгованість по процентах поточна - 1472,83 грн, заборгованість по процентах прострочена - 14 421,79 грн (а.с. 107-108 том 1).

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заявлені вимоги у даній справі (справа № 355/1367/14-ц) ПАТ АБ «Укргазбанк» стосувалися стягнення як прострочених платежів зі сплати кредиту (суми позики) та процентів за користування грошовими коштами, так і дострокового стягнення залишку тіла кредиту разом з нарахованими процентами.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц) позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2/2011 від 24 січня 2011 року на загальну суму 120 670,80 грн (а.с. 137-138 том 1).

Отже, звернення кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» з позовом про дострокове стягнення кредитузмінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду у справі № 355/1367/14-ц про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на процентиза час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі зміненого строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.

Вирішуючи спір в цій частині складової вимоги заборгованості, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та, задовольняючи вимогу позивача про стягнення донарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі положень кредитного договору, які діяли до ухвалення судового рішення у справі 355/1367/14-ц, безпідставно не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду у подібних справах.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги відповідачів щодо необхідності застосування до спірних правовідносин відповідної судової практики Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

Із цих самих підстав судпершої інстанції в оскаржуваному судововому рішенні, стягуючи з відповідачів на користь позивача проценти за користування кредитом за період з 24 липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року, помилково виходив з положень пунктів 1.4., 3.5.2. кредитного договору, у якому сторони погодили право банку нараховувати проценти за користування кредитом понад встановлений строк (або термін погашення).

Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19), яка відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18, відповідного до якого у разі погодження сторонами іншої домовленості, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другимчастини першої статті 1048 ЦК України, допускається нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

З урахуванням наведеного, оскільки банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у частині донарахованих процентів після пред`явлення до відповідачів вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які задоволені рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц), що набрало законної сили, тому вимога банку у справі, яка переглядається, в частині складової заборгованості з донарахованих щомісячних процентів за користування кредитними коштами за період з 24 липня 2014 року по 12 жовтня 2021 року в сумі 170 737, 71 грн, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідачів знайшли своє підтвердження.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції щодо вирішення позову ПАТ АБ «Укргазбанк» в частині складової вимоги заборгованості - інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням рішення Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц), колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі, яка переглядається, встановлені фактичні обставини вказують на те, що, позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка поручилися за виконання позичальником цього договору на підставі укладеного із банком договорів поруки. Судовим рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року (справа № 355/1367/14-ц) про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення.

Виконавчі листи, видані на підставі цього рішення, пред`явлені до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження виконано солідарними боржниками.

Відповідно до виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з 24 січня 2011 року по 26 травня 2022 року та розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання судового рішення у справі № 355/1367/14-ц останній платіж з погашення заборгованість по процентам за користування кредитом сплачено боржниками 03 лютого 2021 року, з погашення заборгованість по кредиту (суми позики) - 13 жовтня 2021 року (а.с. 117-122, 123-131 том 1).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 13 жовтня 2021 року (дата останнього платежу з погашення боргу).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 13 жовтня 2021 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі ПАТ АБ «Укргазбанк» пред`явило позов 21 червня 2022 року.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позовна вимога ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, за несвоєчасне погашення кредиту заявлено за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; в частині несвоєчасного погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, з якого строк позовної давності до вимог про стягнення трьох проценти річних та інфляційних витрат за період з 24 лютого 2019 року по 20 червня 2019 року пропущено.

Ураховуючи, що відповідачами заявлено про застосування позовної давності у спорі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» в частині вимог про стягнення з відповідачів трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, за період з 24 лютого 2019 року по 20 червня 2019 року.

Крім того,оскільки судове рішення у справі № 355/1367/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором виконано боржниками у повному обсязі, з останнім внесеним платіжем на погашення заборгованість по процентам за користування кредитом - 03 лютого 2021 року, з погашення заборгованість по кредиту (суми позики) - 13 жовтня 2021 року, та в силу положень статті 599 ЦК України зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором припинилося, тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення коштів, передбачених статтею 625 цього Кодексу, в частині вимог щодо несвоєчасного погашення процентів за період з 03 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року.

За проведеними обчисленнями, з урахуванням методики розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другою статті 625 ЦК України, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за період з 21 червня 2019 року по 12 жовтня 2021 року за прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем ОСОБА_1 зі сплати кредиту (позики) розмір 3% річних становить 6 657,66 грн, інфляційних втрат - 10 301,95 грн; в частині несвоєчасного погашення процентів за період з 21 червня 2019 року по 02 лютого 2021 року розмір 3% річних становить 697,22 грн,інфляційних втрат - 887,60 грн.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 7 354,88 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 11 189,55 грн, а всього 18 544,43 грн.

Визначений розмір заборгованості підлягає стягненню солідарно з фінансовим поручителем ОСОБА_2 , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (частини друга статті 554 ЦК України).

Аргумент апеляційної скарги відповідачів про те, що пред`явлення позову до поручителя ОСОБА_2 не ґрунтується на положеннях договору поруки, положеннях Цивільного кодексу України, не заслуговує на увагу, оскільки, беручи до уваги додатковий характер зобов`язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, на основі частини 2 статті 625 ЦК України до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов`язанням.

Посилання відповідачів на положення пункту 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, як на підставу звільнення від відповідалності, визначеної статтею 625 ЦК України, відхиляються колегією суддів апеляційного суду як безпідставні, з огляду на таке.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Встановлені колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем ОСОБА_1 зі сплати кредиту (позики) мало місце у період з 21 червня 2019 року по 12 жовтня 2021 року, в частині несвоєчасного погашення процентів у період з 21 червня 2019 року по 02 лютого 2021 року, тобто, до моменту введення воєнного стану в Україні - 24 лютого 2022 року, а тому цей Закон № 2120-IX не може бути застосований до врегулювання спірних правовідносин.

Не грунтуються на вимог закону і твердження позивача про те, що в силу пунктів 12 та 19 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, не може бути застосовано до вимог, що виникли, починаючи з 12 березня 2017 по теперішній час, виходячи з наступного.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У справі, яка переглядається, позовна вимога ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, за несвоєчасне погашення кредиту заявлено за період з 24 лютого 2019 року по 12 жовтня 2021 року; в частині несвоєчасного погашення процентів за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, з якого строк позовної давності до вимог про стягнення трьох проценти річних та інфляційних витрат за період з 24 лютого 2019 року по 20 червня 2019 року пропущено, оскільки позивач звернувся до суду 21 червня 2022 року.

11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року.

У подальшому дія карантину,встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, продовжувалася.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Проте, враховуючи, що позивач дізнався пропорушення свого права за період з 24 лютого 2019 року по 20 червня 2019 року до початку дії карантину на усій території України, а отже станом на 12 березня 2020 року трирічний строк на звернення з даним позовом вже закінчився, тому вказані норми щодо продовження строку позовної давності на спірні правовідносини не поширюються.

Не знаходяться в прямому зв`язку причини пропуску банком строку звернення до суду з вимогою до відповідачів щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України, за період з 24 лютого 2019 року по 20 червня 2019 року, і з обставинами, наведеними у пункті 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України - наявність воєнного стануна території України з 24 лютого 2022 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, вважає, що вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, в межах заявлених позивачем вимог підлягає задоволенню вимога ПАТ АБ «Укргазбанк» у частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 трьох процентів річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 7 354,88 грн, інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 11 189,55 грн, а всього 18 544,43 грн. В іншій частині складових вимог заборгованості слід відмовити.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково (7,78%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 570,43 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 278,14 грн, слід покласти на відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 139,07 грн з кожного.

Понесені відповідачами та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 355,63 грн, слід покласти на позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (92,21%), що складає розмір 4 938,42 грн, по 2 469,21 грн кожному.

Керуючись ст.ст. 4,5, 257,261,267, 526,530, 549, 610,611, 625,629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4,5,141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» () - три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 7 354,88 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 11 189,55 грн, а всього 18 544,43 грн.

В іншій частині позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» () витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 278,14 грн, по 139,07 грн з кожного.

Стягнути Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 469,21 грн.

Стягнути Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 469,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023року.

Головуючий: Судді: