П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2023 року місто Київ

справа № 367/4345/22

провадження№22-ц/824/4573/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс"

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2022 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Черновою О.В.,

у справі за заявою Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року заявник ПКПП "Теплокомунсервіс" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 30 446,68 грн. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 248,10 грн.

Свою заяву обґрунтовував тим, що заявника надавав послуги з централізованого опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 в якій проживає боржник. Комунальні послуги надавались боржнику на підставі укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 25 жовтня 2005 року, а з 4 листопада 2021 року діє публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії відповідно до постанови КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови КМУ від 8 вересня 2021 року № 1022). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання тепловіої енергії є публічним договором приєднання, та відповідно до вимог вказаної постанови КМУ №830 розміщений на сайті ПКПП "Теплокомунсервіс".

Починаючи з жовтня 2018 року заявником, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, що затверджені рішеннями виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 239 від 31 жовтня 2017 року, № 221/10 від 13 листопада 2018 року та рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради №73 від 16 лютого 2021 року, нараховувалась плата боржнику за надані послуги з централізованого опалення, яку боржник повинен був сплачувати відповідно до постанови КМУ №630 від 21 липня 2005 року та укладеного договору з боржником, не пізніше 20-го числа місяця , що настає за розрахунком. Нарахування здійснювалось за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загально будинковим тепловим лічильником. Споживачем за надані послуги було самостійно сплачено на рахунок виробника 2 260,27грн., вказані кошти було зараховано за період з якого виникла заборгованість, тобто з 1 жовтня 2018 року по 1 грудня 2018 року. Таким чином заборгованість рахується з 1 грудня 2018 року. Боржник свої зобов`язання не виконувала, за надані послуги не розрахувалась, а тому станом на 1 вересня 2022 року виникла заборгованість за період з 1 грудня 2018 року по 1 вересня 2022 року в розмірі 30 446,68 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області 25 жовтня 2022 року відмовлено ПКПП "Теплокомунсервіс"у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, заявник ПКПП "Теплокомунсервіс" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу Ірпінського міського суду Київської області 25 жовтня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини та не звернув уваги на те, що заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив стягнути заборгованість за період з 1 грудня 2018 року по 1 вересня 2022 року в сумі 30 446,68 грн.. Пунктом 31 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 25 жовтня 2005 року передбачено, що строк позовної давності складає 5 років.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу віднесена до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість заявником нарахована поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу в порядку п. 5 ст. 165 ЦПК України.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статтею 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником заборгованість нарахована поза межами строку позовної давності, а саме загальної позовної давності, яка встановлюється тривалістю у три роки, та позовної давності в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Обґрунтовуючи подану заяву, ПКПП "Теплокомунсервіс" зазначило, що боржник не виконує свої зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 1 грудня 2018 року по 1 вересня 2022 року у загальному розмірі 30 446,68 грн.

До заяви про видачу судового наказу додано копію договору від 25 жовтня 2005 року, укладеного між КПП "Теплокомунсервіс" та ОСОБА_1 ..

Згідно пункту 31 договору від 25 жовтня 2005 року, сторони домовились, що строк позовної давності складає 5 (п`ять) років.

Отже, заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу у межах п`ятирічного строку позовної давності, яка встановлена за домовленістю сторін у договорі.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку, що заборгованість нарахована поза межами строку позовної давності (саме з цих підстав суд відмовив у видачі судового наказу).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус