ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7417/20 Номер провадження 22-ц/814/28/23Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.

представника позивача - адвоката Голяніщева Д.Ю.,

представника правонаступника відповідача - ОСОБА_1 , - адвоката Олійник Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Олійник Л.М., на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , третя особа Автозаводська районна адміністрація виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та виселення

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

13.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі по тексту ТОВ «Кей-Колект») в особі уповноваженого представника, звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого прохало в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.11.2007, яка складає 727 421,62 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 570 100,00 грн; виселити ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.11.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 25 000,00 доларів США із кінцевим строком повернення 12.11.2014 під 13,9% річних. З метою забезпечення боржником виконання своїх зобов`язань за вказаним договором 13.11.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким він передав в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22.03.2011 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість за Кредитним договором №0 від 13.11.2007 у розмірі 170 379,95 грн та державне мито у розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Оскільки ТОВ «Кей-Колект» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу № 2 та Договором відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №649-650 від 13.02.2012, та отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним та іпотечним договорами від 13.11.2007, ТОВ «Кей-Колект» просило позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Кейт-Колект» було задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.11.2007 в розмірі 170 379 (сто сімдесят тисяч триста сімдесят дев`ять) гривень 95 копійок перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 94,9 кв.м шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною в рамках виконавчого провадження.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кейт-Колект» сплачений судовий збір в розмірі 4 658,04 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі, поданій 27.11.2021 представником ОСОБА_2 , адвокатом Олійник Л.М., прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності, який він просить застосувати. В місцевому суді він участі у справі не приймав, оскільки не був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи, що в свою чергу, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц, дає йому право зробити таку заяву під час апеляційного розгляду справи.

Зазначив, що місцевий суд не врахував, що іпотечне житло придбано не за кредитні кошти, тому він згідно із вимогами ч. 2 ст. 109 ЖК України не міг бути виселений з житла без надання йому іншого житлового приміщення, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 12.04.2021 у справі № 310/2950/18 та у постанові від 07.07.2021 у справі № 127/5872/14, а також в інших постановах.

В цій справі питання про надання йому іншого житла взагалі не вирішувалося.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Щодо руху справи

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 14.02.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 10.03.2022.

В ході апеляційного розгляду справи було з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 18 т. 2)

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2022 провадження у справі зупинено до залучення правонаступників. (а.с. 21-22 т. 2)

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.11.2022 провадження у справі поновлено та залучено до участі у справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 - гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 36 т. 2)

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 13.11.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 25 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 126 250,00 грн за курсом НБУ на день укладення Договору, а ОСОБА_2 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в договорі. (далі Кредитний договір) (а.с. 7-9)

Відповідно до п. п. 1.2.2. Кредитного договору строк повернення кредитних коштів за договором 12.11.2014.

Згідно з п. п. 1.3.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту процентні ставка встановлюється у розмірі 13,90%. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору.

13.11.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстровано в реєстрі за №18349, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 94,9 кв.м. (а.с. 10-11)

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 12.11.2007 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , інші особи за вказаною адресою не зареєстровані. (а.с. 15)

Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку загальною площею 94,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерта оцінка майнових прав» від 05.11.2020 ринкова вартість об`єкта оцінки становить - 570 100,00 грн. (а.с. 19-35)

22.03.2011 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №2-219/11 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість за Кредитним договором №0 від 13.11.2007 у розмірі 170 379,95 грн та державне мито у розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

13.02.2012 між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу №2, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» за плату права вимоги за договором №0 від 13.11.2007. (а.с. 36-38)

13.02.2012 між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №649-650, за яким ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договорами іпотеки в тому числі за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_2 від 13.11.2007. (а.с. 39-41).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №1601/9707/2012 від 17.12.2015 ПАТ «Укрсиббанк» було замінено правонаступником ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №1601/9707/2012 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0 від 13.11.2007. (а.с. 14)

Відповідачем, як позичальником, було невиконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою. Ці обставини встановлені при розгляді цивільної справи №2-219/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 13.11.2007.

Оскільки рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.03.2011 у справі №2-219/11 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість за Кредитним договором №0 від 13.11.2007 у розмірі 170 379,95 грн, банк скористався своїм правом вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та плати за кредит, тому з набранням рішенням суду законної сили позивач втратив можливість нарахування та стягнення з ОСОБА_2 відсотків за несвоєчасне погашення кредиту.

Після набранням чинності рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.03.2011 у справі №2-219/11, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Кредитним договором №0 від 13.11.2007 у розмірі 170 379,95 грн, саме в рахунок погашення такої суми заборгованості повинно бути звернуто стягнення на предмет іпотеки. Крім того, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що станом на час розгляду справи розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 727 421,62 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи Довідки розрахунку за Договором про надання споживчого кредиту №0.

Оскільки Звіт про оцінку житлового будинку загальною площею 94,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експерта оцінка майнових прав», за яким ринкова вартість об`єкта оцінки становить 570 100,00 грн було складено 05.11.2020, місцевий суд дійшов висновку, що початкова ціна реалізації предмета іпотеки має бути визначена в рамках виконавчого провадження, так як з моменту складання вказаного звіту на час винесення судом рішення у справі минуло 11 місяців, а отже вартість предмета оцінки могла змінитися.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з предмету іпотеки із відстроченням виконання рішення в частині виселення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо суті спору

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавець розмежовує поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 548/981/15-ц (провадження №14-182 цс 18), дострокове припинення кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за ст. 625 ЦК України після такого розірвання. Порука та застава (іпотека) не припиняються за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент розірвання кредитного договору. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення поруки та застави (іпотеки), які можуть забезпечувати виконання зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання.

Місцевий суд вірно встановив, що відповідачем рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.03.2011 у справі №2-219/11, яким стягнуто з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Кредитним договором №0 від 13.11.2007 у розмірі 170 379,95 грн - не виконано.

Кредитне зобов`язання було забезпечено іпотекою.

У відповідності із договором іпотеки від 13.11.2007, предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 94,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2006. (а.с. 10 т. 1)

Встановивши ці обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вірно місцевий суд врахував, що відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Місцевий суд вірно встановив, що кредитне зобов`язання було виражено в іноземній валюті. Предмет іпотеки, житловий будинок є місцем проживання відповідача, площа предмета іпотеки не перевищує 250 кв.м, тому на звернення стягнення на вказане майно діє мораторій.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо відсутності у стягувача права на звернення стягнення на предмет іпотеки та застосування вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Щодо позовних вимог про виселення відповідача

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

За частиною 3 статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 760/22929/15-ц (провадження № 61-6000св19) зроблено висновок, що: «визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України. У разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, неможливо виселити осіб, які проживають в жилому приміщенні, переданому в іпотеку, без надання іншого жилого приміщення.

Предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 94,9 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний не за кредитні кошти, тому виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що питання надання відповідачу іншого житлового приміщення судом не вирішувалося.

В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення місцевого суду в частині виселення є незаконним.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи, що рішення місцевого суду в зазначеній частині не відповідає вимогам матеріального права, відповідач у справі помер, а правовідносини щодо виселення не допускають правонаступництва, - провадження у справі в цій частині необхідно закрити.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Верховний Суд звернув увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

Як вбачається з матеріалів справи спірний кредитний договір було укладено 13.11.2007 на строк до 12.11.2014.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 березня 2011 року достроково було стягнуто всю суму заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 361/7076/19 (провадження № 61-9745св21) та у постанові від 18.08.2021 у справі № 201/153130/16, на яку посилається апелянт у скарзі, міститься висновок про те, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

До суду із вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся лише 13.11.2020, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку позовної давності є обґрунтованими.

У відповідності з вимогами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. (стаття 128 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи провадження у справі було відкрито 04.01.2021. (а.с. 61)

Представником відповідача, ОСОБА_4 , який діяв на підставі цивільно правового доручення від 01.02.2021, та безпосередньо від ОСОБА_2 до суду першої інстанції було подано заяву про направлення судових повісток та іншої кореспонденції за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 67-78, 88, 92-101)

Як вбачається з поштового відправлення 14.04.2021 ОСОБА_2 за вказаною адресою отримав копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками та судову повістки. (а.с. 111-112, 114-124)

За даною адресою було направлено судові повістки у судове засідання на 06.07.2021, однак поштове відправлення повернулось без вручення з відміткою, що адресат за вказанню адресою: АДРЕСА_2 відсутній. ОСОБА_2 відсутній і за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 139-140)

06.07.2021 до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшли заяви від ОСОБА_2 , в яких він заявив клопотання про витребування доказів у справі, визнання явки представника позивача обов`язковою та про відкладення розгляду справи. (а.с. 149-156)

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.07.2021 в задоволенні клопотань ОСОБА_2 було відмовлено, підготовче провадження у справі закрито та судове засідання призначено на 05.08.2021. (а.с. 143, 160)

Судове засідання 05.08.2021 було відкладено на 13.09.2021 на 13 год 15 хв, однак у зв`язку з неявкою відповідача - відкладено на 18.10.2021.

Копії судових документів та повісток були направлені ОСОБА_2 за зазначеними вище адресами, однак судові повістки повернулися до суду з відміткою, що адресат за даною адресою відсутній. (а.с. 157, 173, 180, 191).

У відповідності з вимогами ст. ст. 12, 13, 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники мають право та повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

Таким чином, враховуючи, що відповідач, знаючи про наявність в суді справи, протягом всього розгляду справи місцевим судом мав об`єктивну можливість подати до місцевого суду заяву про застосування строків позовної давності, однак цією можливістю не скористався.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності під час апеляційного перегляду справи.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків місцевого суду не спростували. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц, не може бути застосована, оскільки було встановлено ту обставину, що ОСОБА_2 вважається таким, що належним чином був повідомлений місцевим судом про розгляд справи, він був належним чином проінформований про наявність справи у суді, йому було надано встановлений процесуальним законом строк для подання відзиву на позов та подати клопотання (заяву) у справі, в тому числі і щодо застосування строків позовної давності.

Об`єктивних причин, які б позбавили ОСОБА_2 реалізувати право на подачу до місцевого суду заяви про застосування строку позовної давності, апеляційним судом не встановлено.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності із вимогами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про виселення ухвалено з порушенням норм матеріального права, враховуючи що відповідач ОСОБА_2 помер, а правовідносини в цій частині позовних вимог не допускають правонаступництва, провадження у справі в частині позовних вимог про виселення підлягає закриттю, оскільки правовідносини в цій частині не допускають правонаступництва.

В іншій частині рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Олійник Л.М., - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Провадження у справі в цій частині позовних вимог - закрити.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль