Справа № 522/8784/21
Провадження № 2/522/1103/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

І. ПРОЦЕДУРА

Позивач звернувся із позовом, по якому просить:

- визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 28.03.2018 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк»;

- визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28.03.2018 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №223;

- визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 28.03.2018 року, укладений між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест»;

- визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28.03.2018 року, укладений між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №226.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження

Ухвалою від 22 листопада 2021 року справу було прийнято до провадження судді Абухіна Р.Д.

Учасники справи в судове засідання 16 лютого 2023 року не з`явились.

До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволені.

Представник відповідачів ПАТ «Оксі Банк» в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином у встановленому порядку.

Представник ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суду заяву про розгляд справи без його участі, надав відзив на позов.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН.

Позов обґрунтований тим, що 14.01.2008 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено Кредитний договір № 014/80054/74/87649.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 014/80054/74/87649 від 14.01.2008 року, 30.01.2008 року між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., за реєстровим номером 236, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передав в іпотеку Банку майнові права на квартиру, яка будується за адресою: АДРЕСА_1 .

02.06.2010 року між тими самими сторонами був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору № 236 від 30.01.2008 року, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_2 .

28.03.2018 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №223.

Крім того, 28.03.2018 року між ПАТ«Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» було укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №226.

Вважає, що дані договори відступлення права вимоги слід визнати недійсними з моменту укладення, оскільки вказані договори мають ознаки договору факторингу, при їх укладенні було порушено приписи Розпорядження № 231 від 03.04.2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг».

На підтвердження законності своїх вимог посилається на положення ст. 350 ГК України, ст.ст. 512-518, 656, 1077, 1078, 1079, 1083, 1084 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231», Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінспослуг № 231 від 03.04.2009 року.

Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання на те, що відповідачами не були отримані відповідні ліцензії на здійснення фінансових операцій факторингу та як наслідок були відсутні правові підстави для укладення спірних договорів, що згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України, договори про відступлення права вимоги та договори про відступлення права вимоги за іпотечним договором є недійсними.

Відповідачі в свою чергу посилалися на те, що оспорювані договори відступлення права вимоги не є договорами факторингу, оскільки не містять ознак договорів факторингу чи договорів фінансових послуг. Ці договори не містять умов, які б передбачали передачу грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договорів не передбачають отримання прибутку, а тому правовідносини сторін за спірним правочином не є відносинами у сфері факторингу. Спірні договори передбачають купівлю-продаж прав вимоги та за своєю правовою природою є оплатними договорами відступлення права вимоги, укладення яких регулюється статтями 512 - 519 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів в обґрунтування того, які його права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні договорів відступлення прав вимоги, стороною яких він не є, та яким саме чином їх було порушено, як змінився обсяг його майнових зобов`язань.

Таким чином, позивач не довів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів укладенням відповідачами договорів відступлення прав вимог за кредитним договором № 014/80054/74/87649 від 14.01.2008 року.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

14.01.2008 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено Кредитний договір № 014/80054/74/87649, відповідно до якого, банк прийняв зобов`язання по видачі кредиту в сумі 79 779,00 доларів США на строк до 14.01.2028 року зі сплатою 14,25% річних, а позивач прийняв на себе зобов`язання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобов`язанням в порядку та строки, визначені договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 014/80054/74/87649 від 14.01.2008 року, 30.01.2008 року між банком та позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В., за реєстровим номером 236, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передав в іпотеку Банку майнові права на квартиру, яка будується за адресою: АДРЕСА_1 .

02.06.2010 року між тими самими сторонами був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору № 236 від 30.01.2008 року, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_2 .

28.03.2018 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №223.

Крім того, 28.03.2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест» було укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №226.

ІV. ОЦІНКА СУДУ.

Перевіривши законність та обґрунтованість позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.37 ЦПК України (діючої на момент постановлення ухвали про заміну правонаступника) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Крім того, згідно із п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Також, ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що фінансовими послугами вважаються:1)випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2)довірче управління фінансовими активами; 3)діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5)фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7)надання гарантій та поручительств; 8)переказ коштів; 9)послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10)професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11)факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12)управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 13)операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14)банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У зв`язку з тим, що відступлення права вимоги не належить до жодної із послуг перелічених у ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то укладення спірного договору не вважається фінансовою послугою.

Таким чином, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України.

Зі змісту преамбули Договору відступлення права вимоги, укладеного 28.03.2018 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», сторони уклали цей договір керуючись ст.ст. 512-519, ч. 3 ст. 656 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення містяться у преамбулі Договору відступлення права вимоги, укладеного 28.03.2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест».

Крім того, зі змісту п. 2.1. Договору відступлення права вимоги, укладеного 28.03.2018 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», вбачається, що в порядку та на умовах, визначених договором, первісний Кредитор відступає за плату Новому Кредитору належні йому Права Вимоги за кредитним договором, а Новий Кредитор заміняє Первісного кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Аналогічні положення містяться у п. 2.1. Договору відступлення права вимоги, укладеного 28.03.2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест».

Зі змісту п. 1.1. Договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28.03.2018 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №223, вбачається, що у зв`язку з укладенням сторонами Договору відступлення права вимоги від 28.03.2018 року за Кредитним договором № 014/80054/74/87649 від 14.01.2008 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором від 30 січня 2008 року, що укладений між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , і посвідчений 30.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №236, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договором.

Аналогічні положення містяться у п. 1.1. Договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28.03.2018 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. та зареєстрований у реєстрі за №226.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ІІК України).Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора)у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі- продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При укладенні договорів відступлення права вимоги сторони керувались виключно положеннями ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті203, частини першої статті 215ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При укладенні договору про відступлення права вимоги від 28 березня 2018 року сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної с прави. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України./

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення ії цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» про визнання недійсними договорів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24 лютого 2023 року.

Суддя Р. Д. Абухін

16.02.23