Справа № 576/253/23
Провадження № 2/576/110/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Опанасенко Т.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач), через свого представника адвоката Дутку К.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі також відповідач) про зменшення розміру аліментів і просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з нього за рішенням Глухівського міськрайонного суду від 14.08.2018 р. на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, встановивши їх у розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

08.02.2023 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 19-20). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні.

09.02.2023 р. відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами.

13.02.2023 р. до суду надійшов відзив відповідача, у якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні норм матеріального закону, на її думку, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може. Крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду, не є завищеним, тому вона вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає.

23.02.2023 р. представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відзив відповідача на позов нічим необґрунтований. Позивач не погоджується з твердженнями відповідача, що у нього не змінився матеріальний та сімейний стан. Зазначає, що на утриманні позивача перебуває ще одна неповнолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Крім аліментів додатково несе витрати на поліпшення стану здоров`я сина, а також купує йому одяг, взуття, їжу. Крім того, позивач надає допомогу своїм престарілим батькам. Також зазначає, що з 28.10.2022 р. він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та проходить військову службу в прикордонному загоні. Вважає, що має підстави для зменшення розміру аліментів.

01.03.2023 р. відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки позивач не є інвалідом, не має на утриманні непрацездатних батьків, є працездатним. Зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

09.03.2023 р. представником позивача подано відповідь на заперечення, в якій представник зазначила, що заперечення відповідача є безпідставними і не відповідають дійсності, оскільки позивач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину та має батьків, які також потребують матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач не працює і не намагається працевлаштуватись, не надала ніяких доказів того, що вона теж приймає участь в утриманні сина ОСОБА_5 , а покладає обов`язок по утриманню спільної неповнолітньої дитини лише на позивача.

Заперечення на відповідь представника позивача від 09.03.2023 р. відповідачем не подано.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач і відповідач (а.с. 8).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2010 р., з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Згідно з рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14.08.2018 р., збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2010 р. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягуються у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

Після фактичного припинення подружніх відносин між сторонами їх неповнолітній син проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно копії консультаційного висновку спеціаліста консультативної поліклініки КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 06.07.2021 р., копії довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Глухівської міської ради від 09.02.2023 р. та копії консультативного висновку спеціаліста КНП «Глухівська міська лікарня» Глухівської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має ряд захворювань.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З копії довідки № 12/1863-22 від 17.12.2022 р. НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України вбачається, що позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», 28.10.2022 р. призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та проходить військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) по теперішній час.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Однак, не надав суду будь яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Проте, окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану.

Сама пособі обставина того, що розмір щомісячних доходів позивача більший за розмір доходів відповідача при рівності інших умов (вік, стан здоров`я, матеріальний стан) не може впливати на баланс рівності обов`язку батьків щодо дитини, а лише може бути стимулюючою обставиною для відповідача вживати заходів щодо збільшення власних доходів, що за таких умов, може бути підставою для зміни розміру стягуваних аліментів у майбутньому.

Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Слід зазначити, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року справа №565/2071/19, та Чернівецький апеляційний суд у постанові від 17.12.2020 року справа № 517/2073/20.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, враховуючи приведені мотиви, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-184, 192 СК України, керуючись ст.ст. 2, 19, 85, 137, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Колодяжний