ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/306/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5697/22 Категорія: 311010200 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Ярошенка Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Облагрохім-Черкаси» про визнання відмови у звільненні необгрунтованою, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В мотивування позовних вимог зазначав, що він з 20.04.2015р. працював на посаді менеджера із адміністративної роботи. З серпні 2015р. також обраний головою первинної профспілкової організації ТОВ «Облагрохім-Черкаси».

31.08.2022р. ним була подана менеджеру із персоналу ОСОБА_2 заява про звільнення по ч.3 ст. 38 КЗпП України з 01.09.2022р. Підставою для подання такої заяви були порушення адміністрацією підприємства вимог законодавства: примушування працівників писати заяви про вихід з профспілкової організації; порушення норм законодавства щодо оплати праці та охорони праці; видання наказів про відпустки за свій рахунок без згоди працівників, невиплата лікарняних та інше.

01.09.2022р. позивач прибув до підприємства за отриманням трудової книжки та інше, але йому було надано службового листа №224 від 01.00.2022р., в якому повідомлялося, що генеральний директор ТОВ не приймає заяву до розгляду та відмовляє у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП.

Позивач вважає, що відмова у звільненні повинна була оформлятися у формі наказу із вказівкою, коли потрібно було йому вийти на роботу, а тому лист №224 є явно незаконним, необґрунтованим та таким, що суперечить трудовому законодавству в частині погіршення трудових прав і гарантій працівника.

Таким чином, позивач просить суд, - визнати відмову у звільненні згідно із ч.3 ст. 38 КЗпП України необґрунтованою, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.11.2022р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держпраці у Черкаській області

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що ОСОБА_1 з 20.04.2015р. працював на посаді менеджера з адміністративної діяльності підприємства, а також був обраний головою профспілкової організації. З Правилами внутрішнього розпорядку дня він був також ознайомлений 14.03.2017р., а також при прийняття на роботу пройшов вступний інструктаж з питань охорони праці.

У січні 2022 року ОСОБА_1 5 робочих днів був на лікарняному, а 14 у відпустці без оплати за власною заявою. У лютому 2022р. він знаходився на роботі 12 робочих днів, в т.ч. і 28.02.2022р., а 5 робочих днів на лікарняному. З 24.02.2022р. в Україні Указом Президента України введено воєнний стан. Працівникам підприємства було роз`яснено, що хто бажає, - може звільнитися, хто захоче почекати визначеності один місяць, то той має написати заяву про відпустку без оплати праці строком на один місяць тощо. Кожен з працівників самостійно визначилися з питань роботи і звернулися з відповідною заявою, окрім працівника ОСОБА_1 . Він відмовився написати заяву про відпустку без збереження зарплати за його заявою, про що наявна доповідна записка. Крім того, розпорядженням №01 від 01.03.2022р. генеральний директор встановила факт невиходу менеджера із адміністративної діяльності ОСОБА_1 на роботі 01.03.2022р. і розпорядилася з 01.03.2022р. проводити облік робочого часу ОСОБА_1 по фактичних виходах на роботу.

З 01.04.2022р. по 30.04.2022р. ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви перебував у відпустці без збереження зарплати за власним бажанням.

Розпорядженням керівника підприємства №02 від 02.05.2022р. встановлено факт невиходу на роботу ОСОБА_1 02.05.2022р.

11.07.2022р. керівнику була подана доповідна записка про те, що ОСОБА_1 приходив цього дня на підприємство та забрав у менеджера із персоналу ОСОБА_3 накази, підписані керівником на відпустки без збереження зарплати №09 від 28.02.22р., №22 від 31.03.22р., №47 від 29.04.22р., №30 від 31.05.22р., а також забрав проекти заяв від його імені на ці місяці і сказав, що для ознайомлення йому потрібен час.

25.07.2022р. менеджер ОСОБА_3 також подала доповідну записку про те, що ОСОБА_1 цього дня приходив на підприємство і віддав їй оригінали наказів №№09,22,47 та фотокопію наказу №50 з його відмітками, а також заяву про надання оплачуваної відпустки з 08.08.2022р. по 10.09.2022р. Наказом №71 від 25.07.2022р. йому була надана відпустка з 08.08.2022р. по 31.08.2022р. і слід приступити до роботи 01.09.2022р.

31.08.2022р. ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП з 01.09.2022р. у зв`язку з тим, що, як на його думку, дирекція ТОВ не виконує законодавство про працю та умови колективного договору.

Листом від 01.09.2022р. №224 ТОВ відмовило ОСОБА_1 у звільненні на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП через її необґрунтованість. Цього ж дня він отримав вказаного листа.

Крім того, у доповідних записках було зафіксовані факти прибуття та присутності ОСОБА_1 на роботі 01.09.2022р., 02.09.2022р. у певні часи.

05.09.2022р. за відомостями доповідної записки ОСОБА_1 цього дня був відсутній на роботі. Наказом генерального директора ТОВ від 05.09.2022р. було створено комісію задля службового розслідування обставин, викладених ОСОБА_1 у заяві від 31.08.2022р. та щодо порушень ним трудової дисципліни.

Комісією проведено службове розслідування обставин, викладених ОСОБА_1 у заяві і з рішенням він був ознайомлений, зробивши запис, що він з 01.09.2022р. у ТОВ не працює і до комісії не має відношення. Крім того, 16.09.2022р. комісія прийняла рішення, за яким не було встановлено у діяльності ТОВ «Облагрохім-Черкаси» порушень трудового законодавства; жодних пояснень ОСОБА_1 не надав, участі у роботі комісії не приймав. Протягом часу з 01.01.2022р. по 30.08.2022р. жодних спорів із ОСОБА_1 не було.

04.10.2022р. була отримана згода від профспілки щодо звільнення ОСОБА_1 під займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України і наказом керівника ТОВ «Облагрохім-Черкаси» від 05.10.2022р. №15-к ОСОБА_1 звільнений з посади менеджера адміністративної діяльності 05.10.2022р. за прогул без поважних причин 02.09.2022р. та 05.09.2022р. за п.4 ст.40 КЗпП України.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати відмову у звільненні згідно частини 3 ст. 38 КЗпП України необґрунтованою.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що за результатами розгляду справи та за дослідженими доказами, суд вважає, що позивачем жодними належними, допустимими та переконливими доказами не доведені пред`явлені позовні вимоги. Так, при розгляді даної справи, суд перевіряє наявність чи відсутність підстав вважати, що трудові права працівників ТОВ «Облагрохім-Черкаси», про що зазначено у заяві ОСОБА_1 від 31.08.2022р., були порушені роботодавцем, враховуючи відмову підприємства у звільненні позивача саме з підстав відсутності фактів порушення трудових прав працівника. Не доведено позивачем наявності звернень до адміністрації підприємства щодо встановлення йому у кабінеті жалюзі та кондиціонера; не доведені обставини щодо порушення колективного договору, з огляду на норми колективного договору, який досліджений судом; не підтверджено факт погіршення стану здоров`я позивача з-за створених йому неналежних умов праці тощо.

Крім того, на пропозицію комісії, створеної, в тому числі і задля перевірки обставин, які ОСОБА_1 виклав у заяві від 31.08.2022р., останній не скористався правом взяти участь у її діяльності та надати свої пояснення, а також не виконав вимоги п.4 наказу №13-к від 05.09.2022р. щодо обов`язку надати письмові пояснення та докази щодо порушень його трудових прав, враховуючи відсутність даних про нечинність цього наказу на час розгляду справи. Слід зазначити, що висновки службового розслідування, які викладені у протоколі №2 від 16.09.2022р. щодо заяви ОСОБА_1 про його звільнення, також не були спростовані позивачем під час розгляду даної цивільної справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі, оскільки доводи позивача, які викладені ним у позовній заяві та в судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження, позов є безпідставним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також з неправильним дослідженням судом доказів, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що трудовим законодавством не передбачено, щоб роботодавець за результатами розгляду заяви працівника про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України відмовляв працівникові у прийнятті заяви про звільнення та звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зазначає, що він не писав письмових заяв на відпустку без збереження заробітної плати, а тому складені товариством накази є нікчемними. Той факт, що ТОВ «Облагрохім-Черкаси» порушило вимоги, підстави та порядок надання відпустки без збереження заробітної плати, підтверджується поясненнями Управління Держпраці у Черкаській області.

У червні, липні 2022 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, однак виплат лікарняних ним від роботодавця не отримано.

Роботодавцем не проведено у березні 2022 року переатестацію робочих місць, що передбачено п.п.п 6.1.18. колективного договору, не проведено медичний огляд працівників, не створені належні умови праці, не виплачено допомогу на оздоровлення.

Вважає, що висновок комісії зі службового розслідування є необґрунтованим та неповним.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Облагрохім-Черкаси» вказувало, що 31.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до генерального директора ТОВ «Облагрохім-Черкаси» Капінус В.І. із заявою про звільнення його з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 01.09.2022 року у зв`язку з тим, що на його думку, дирекція ТОВ «Облагрохім-Черкаси» не виконує законодавство про працю та умови колективного договору. В обґрунтування законності своєї заяви ОСОБА_1 навів наступні доводи:

1.У кабінеті, де він працював не були встановлені жалюзі та кондиціонер. Через це у нього виникли хронічні захворювання.

2.На думку ОСОБА_1 , на земельній ділянці по АДРЕСА_1 заборонено розташування офісних приміщень.

3.Генеральний директор ТОВ «Облагрохім-Черкаси» Капінус В.І. не виконує умови колективного договору та вимоги чинного законодавства, а вирішує власні проблеми та проблеми своєї сім`ї за рахунок найманих працівників.

4.Генеральний директор ТОВ «Облагрохім-Черкаси» Капінус В.І. погрожує звільнити ОСОБА_1 за прогули, що останнім кваліфікується як утиск.

Зазначає, що за відсутності доказів до заяви ОСОБА_1 від 31.08.2022 року будь-які докази, додані до позовної заяви, так і до апеляційної скарги, та доводи на їх обґрунтування не можуть вплинути на рішення суду, оскільки станом на 01.09.2022 року -0 дату написання листа №224 керівництво ТОВ «Облагрохім-Черкаси» їх не мало і не розглядало.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до наказу №03-к від 20.04.2015р. працював на посаді менеджера з адміністративної діяльності ТОВ «Облагрохім-Черкаси». Крім того, він був обраний головою працівників профспілкової організації ТОВ «Облагрохім-Черкаси» професійної спілки працівників агропромислового комплексу України.

31.08.2022 р. ОСОБА_1 подав генеральному директору ТОВ «Облагрохім-Черкаси» заяву про звільнення його з роботи з 01.09.2022р. у зв`язку з тим, що дирекція ТОВ не виконує законодавство про працю та умови колективного договору, а також просив надати помісячно розрахунок суми зарплати тощо станом на 02.09.2022р. Зокрема, у заяві зазначено, що підприємством порушувалися гігієнічні умови праці за показниками мікроклімату в теплу та холодну пору року у приміщенні, в якому він ( ОСОБА_1 ) працює за комп`ютером (раніше просив встановити жалюзі та кондиціонер в кімнаті, але це було проігноровано із посиланням на відсутність коштів); у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей; генеральний директор не бажає виконувати зобов`язання по колективному договору і вирішує власні проблеми та своєї сім`ї за рахунок найманих працівників, а саме - не виконуються умови колективного договору від 11.07.2013р. та від 10.08.2018р. (п.13 розд. V та п.7 розд. VІІ; п.п.5.1.12 та п.п.5.1.16 розд. V; наявність дискримінації з боку генерального директора у сфері праці (зорово напружено працює за комп`ютером, мікрокліматом в теплу та холодну пору року у приміщенні, що призвело до ушкодження його здоров`я та погіршення функціонального стану, що полягає в хронічних захворюваннях) та погрози щодо звільнення, начебто, за прогули.

Листом №224 від 01.09.2022р. генеральним директором ТОВ «Облагрохім-Черкаси» ОСОБА_1 повідомлений про те, що за результатами ознайомлення із заявою від 31.08.2022р., не прийнято її до розгляду, оскільки не підтверджуються факти порушень, які наведені у заяві і відмовлено ОСОБА_1 у звільненні за ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, у листі зазначено, що його отримано ОСОБА_1 01.09.2022р., про що свідчить підпис останнього та не заперечується під час розгляду справи.

Наказом генерального директора ТОВ від 05.09.2022р. було створено комісію задля службового розслідування, зокрема обставин, викладених ОСОБА_1 у заяві від 31.08.2022р. Із цим наказом позивач був ознайомлений 05.09.2022р., про що зробив запис і вказав, що він з 01.09.2022р. у ТОВ не працює і до комісії не має відношення.

Комісією проведено службове розслідування обставин, викладених ОСОБА_1 у заяві від 31.08.2022р. При цьому, на пропозицію надати пояснення, - пояснень ОСОБА_1 не надав, участі у роботі комісії не приймав. Ці обставини підтверджені позивачем і в судовому засіданні.

Крім того, 16.09.2022р. комісія прийняла рішення, за яким не було встановлено у діяльності ТОВ «Облагрохім-Черкаси» порушень трудового законодавства і зазначено, що заява про звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України задоволенню не підлягає.

Наказом керівника ТОВ «Облагрохім-Черкаси» від 05.10.2022р. №15-к ОСОБА_1 як голова первинної профспілкової організації ТОВ «Облагрохім-Черкаси» Черкаської обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу звільнений з посади менеджера адміністративної діяльності 05.10.2022р. за прогул без поважних причин 02.09.2022р. та 05.09.2022р. на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Крім того, підприємством була отримана згода від профспілки працівників АПК №23 від 30.09.2022р. щодо звільнення ОСОБА_1 від займаної посади за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.

Згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 КЗпП України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів, перевіривши доводи викладені позивачем у заяві адресованій роботодавцю, позовній заяві та апеляційній скарзі зауважує, що при зверненні до роботодавця про звільнення з підстав передбачених частиною 3 статті 38 КЗпП України ОСОБА_1 були викладені обставини, які на його думку підтверджували факт порушення його трудових прав. Колегія суддів, зважаючи, що предметом розгляду справи є необґрунтованість відмови відповідача у звільненні ОСОБА_1 із зазначених ним підстав викладених у заяві від 31.08.2022 року, вважає, що інші доводи наведені як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі не можуть бути підставою для визнання дій роботодавця щодо відмови у його звільненні з підстав передбачених частиною 3 ст. 38 КЗпП України необґрунтованими.

Отже, підстави для звільнення на підставі частини 3 статі 38 КЗпП України, які підлягають перевірці судом полягають у тому, що дирекція ТОВ не виконує законодавство про працю та умови колективного договору, а також просив надати помісячно розрахунок суми зарплати тощо станом на 02.09.2022р. Зокрема, у заяві зазначено, що підприємством порушувалися гігієнічні умови праці за показниками мікроклімату в теплу та холодну пору року у приміщенні, в якому він ( ОСОБА_1 ) працює за комп`ютером (раніше просив встановити жалюзі та кондиціонер в кімнаті, але це було проігноровано із посиланням на відсутність коштів); у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей; генеральний директор не бажає виконувати зобов`язання по колективному договору і вирішує власні проблеми та своєї сім`ї за рахунок найманих працівників, а саме - не виконуються умови колективного договору від 11.07.2013р. та від 10.08.2018р. (п.13 розд. V та п.7 розд. VІІ; п.п.5.1.12 та п.п.5.1.16 розд. V; наявність дискримінації з боку генерального директора у сфері праці (зорово напружено працює за комп`ютером, мікрокліматом в теплу та холодну пору року у приміщенні, що призвело до ушкодження його здоров`я та погіршення функціонального стану, що полягає в хронічних захворюваннях) та погрози щодо звільнення, начебто, за прогули.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності порушень трудових прав позивача пов`язаних з відсутністю кондиціонера та жалюзі в його службовому приміщенні, оскільки звернень до роботодавця з даних підстав від позивача не надходило. Також доводи про розташування офісних приміщень в зоні «С-6п» 1 го класу шкідливості не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини повинні були бути відомими позивачу при працевлаштуванні.

Щодо порушень стану здоров`я позивача внаслідок відсутності належного мікроклімату в приміщенні, де знаходиться його робоче місце, то такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним обставинам, з яким погоджується і колегія суддів.

В той же час у своїй заяві до роботодавця від 31.08.2022 року позивач посилався, зокрема і на порушення умов колективного договору на 2018-2021 роки, а саме пунктів 5.1.12 та 5.1.16 розділу V.

Відповідно до пункту 5.1.12 колективного договору між адміністрацією ТОВ «Облагрохім-Черкаси» і первинною профспілковою організацією ТОВ «Облагрохім-Черкаси» на 2018-2021 роки, час простою не з вини працівника оплачується в розмірі не менше двох третин тарифної ставки (посадового окладу).

Відповідно до стаття 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 № 257/06/187-07 "Щодо організації роботи під час простою на підприємстві" роз`яснено, що: на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи); на час простою не з вини працівника оформлюється наказ власника або уповноваженого ним органу, який міститиме перелік структурних підрозділів, на які поширюється простій, у випадку, якщо простій не поширюватиметься на все підприємство, а також дату початку та, за можливості, дату закінчення простою або ж подію, з якою пов`язане закінчення простою.

В матеріалах справи відсутні відомості про простій товариства, а тому твердження позивача про порушення його прав щодо нарахування двох третин тарифної ставки є недоведеними.

25 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до генерального директора ТОВ «Облагрохім-Черкаси» із заявою про надання щорічної основної відпустки на 38 календарних днів із врахуванням ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; п.п. 4.1.9, п.п. 4.1.14, п.п. 4.1.18, п.п.5.1.16 колективного договору схваленого на зборах трудового колективу 15 травня 2018 року та додатку №6 до колективного договору, а саме з 08.08.2022 року по 10.09.2022 року.

Відповідно до наказу №71 від 25.07.2022 року «Про надання відпустки» згідно Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ст. 12 п. 1 та фінансовою неможливістю товариства в повному обсязі надати щорічну основну відпустку терміном 38 календарних днів, наказано надати ОСОБА_1 , менеджеру з адміністративної діяльності, щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні.

Відповідно до розрахункового листа за липень 2022 року ОСОБА_1 було виплачено 5 916,96 грн за 24 календарних днів відпустки (а.с. 105).

Вказане також підтверджується довідкою ТОВ «Облагрохім-Черкаси» щодо нарахувань та виплат по працівнику ОСОБА_1 за вих.№432 від 30.11.2022 року (а.с. 103).

В пункті 5.1.16. колективного договору передбачено виплату працівникам допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Позивач посилався на даний пункт договору як на порушення умов колективного договору, що є підставою для звільнення за власним бажанням, оскільки роботодавець не виконує умови колективного договору у відповідності до частини 3 статті 38 КЗпП України.

Як видно із матеріалів справи позивачу не було виплачено допомогу на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу, що є порушенням його трудових прав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

В матеріалах справи відсутні накази товариства, які б свідчили про зупинення певних пунктів колективного договору, а тому роботодавець зобов`язаний виконувати його умови.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що дійсно відповідачем допускалося невиконання вимог трудового законодавства та порушувалися права та законні інтереси позивача у сфері трудових відносин та не виконувались умови колективного договору, а тому є підстави для визнання відмови у звільненні позивача на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України необґрунтованою.

Щодо доводів позивача в частині того, що відмова повинна бути оформлена наказом товариства, то колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено форму у якій роботодавець повинен надати таку відмову, а тому наданні її у формі листа-відповіді не є порушенням норм трудового законодавства.

Колегія суддів також звертає увагу на наступні обставини.

Положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 15-52гс20).

Відповідно до наказу ТОВ «Облагрохім-Черкаси» від 05.10.2022 року №15-к «Про звільнення з роботи», звільнено голову первинної профспілкової організації ТОВ «Облагрохім-Черкаси» Черкаської обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу ОСОБА_1 з посади менеджера адміністративної діяльності 05 жовтня 2022 року за прогул без поважних причин 02.09.2022 року та 05.09.2022 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вказаний наказ позивачем не оспорено, вимог про визнання припиненими трудових відносин з підстав передбачених частиною 3 статті 38 КЗпП України не заявлено, вимоги про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення також не заявлено.

Колегія суддів вважає, що визнання відмови у звільненні згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України необґрунтованою, не призведе до відновлення трудових прав позивача та є неефективним способом захисту у даних правовідносинах, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення саме з означених колегією суддів підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Судді: