ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/828/21Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/301/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

представника АТ "Державний ощадний Банк України" в особі філії - Тернопільське

обласне управління АТ "Ощадбанк"

Данилевич А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/828/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом АТ "Державний ощадний Банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Сташківим Н.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнння заборгованості за кредитним договором як спадкоємця позичальника.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2022 року по цивільній справі № 604/828/21 року залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року у задовленні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» - відмовлено.

20 квітня 2022 року представник відповідача, адвокат Щербатюк О.Д. звернувся до суду із заявою про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів щодо розміру судових витрат та ухвалення додаткового рішення про стягнення з АТ «Державний ощадний Банк України» в особі філії Тернопільське областне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12150,00 грн.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 26 серпня 2021 року сторони уклали договір про надання правової допомоги. Сторони домовились, що вартість години надання послуг становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, в том числі, але не виключно: попередня консультація, ознайомлення з матеріалами справи, представництво та захист інтересів, складання адвокатського запиту, позовної заяви, зустрічного позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, складання апеляційних та касаційних скарг. За кожен пункт послуг, клієнт повинен сплатити не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Загальний розмір гонорару в будь-якому випадку не може бутти меншим 5000,00 грн. 19 квітня 2022 року сторони склали акт прийняття-передачі наданих послуг, згідно якого клієнт прийняв юридичні послуги, а саме попередня консультація клієнта, вивчення документів, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та надання пояснень, підготовка та захист клієнта в суді на загальну суму 12150,00 грн. Часткова оплата коштів підтверджується довідкою від 26 серпня 2021 року у розмірі 5000 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з АТ «Ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12150,00 грн.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області доповнено резолютивну частину рішення Підволочиського районного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом АТ «Державний ощадний Банк України» в особі філії Тернопільське областне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме :

Стягнути з позивача АТ «Державний ощадний Банк України» в особі філії Тернопільське областне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 (пять тисяч) грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду АТ Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк, інтереси якого представляє адвокат Данилевич А.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Підволочиського районного суду від 26 грудня 2022 року та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Посилається на те, що в порушення вимог ст.137 ЦПК України представником відповідача на підтвердження понесених витрат не надано суду доказів щодо детального опису наданих послуг, вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, а ціна позову не обумовлює можливість стягнення такої суми коштів, що зазначено у заяві.

Зазначає, що, зважаючи на нескладність справи, та виконаних представником відповідача об`єму робіт витрати на правничу допомогу визначені відповідачем є завищеними, належним чином не обґрунтовані та недоведенні, стороною не додано доказів сплати йому гонорару, а саме: відсутні квитанції з відміткою банку в яких чітко зазначено, хто є платником, і хто отримувачем коштів і за яку саме послугу здійснено оплату.

Посилається на те, що довідка подана адвокатом Щербатюком О.Д. не може вважатися належним доказом, який підтверджує, що кошти в сумі 5000,00 грн оплачено ОСОБА_1 , оскільки до вказаної довідки не додано квитанції про фактичну оплату послуг, а саме, квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку.

Вважає, що розмір витрат представником відповідача не доведений належними та допустимими доказами і є таким, що не підлягає до задоволення.

Відзив у визначений судом термін не надійшов .

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник АТ Державний ощадений банк України підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнння заборгованості за кредитним договором як спадкоємця позичальника.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15.04.2022 року по цивільній справі № 604/828/21 року залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року у задовленні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

26 серпня 2021 року між адвокатом Щербатюком О.Д. та клієнтом ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги на представництво Адвокатом інтересів Клієнта у цивільній справі за позовом АТ «Державний ощадний Банк України» в особі філії Тернопільське областне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Із п. 3.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги сторон домовились, що вартість години надання послуг становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, в том числі, але не виключно: попередня консультація, ознайомлення з матеріалами справи, представництво та захист інтересів, складання адвокатського запиту, позовної заяви, зустрічного позову, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, складання апеляційних та касаційних скарг. За кожен пунк послуг клієнт повинен сплатити не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Загальний розмір гонорару в будь-якому випадку не може бутти меншим 5000,00 грн.

19 квітня 2022 року сторони склали акт прийняття передачі наданих послуг, згідно якого клієнт прийняв юридичні послуги, а саме попередня консультація клієнта, вивчення документів, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та надання пояснень, підготовка та захист Клієнта в Суді на загальну суму 12150,00 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 14 травня.2020 року, Клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня складення Акта про прийняття-передачі наданих послуг.

Оплата коштів за надання правничої допомоги, підтверджується довідкою, виданою адвокатом Щербатюком О.Д. 26 серпвня 2021 р. про сплату адвокатських послуг (витрат на професійну правничу допомогу) у розмірі 5000,00 грн.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався правничою допомогою, поніс витрати на таку допомогу та при визначенні суми відшкодування врахував критерій реальності адвокатських витрат та їх співмірності із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам процесуального закону.

Відповідно до п.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.256 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. До витрат, пов`язаних з розглядом справи відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України відносять витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною ч. 1-2 ст. 141 ЦПК передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з ч. ч. 1 - 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 вищевказаного закону).

Також, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З положень процесуальних кодексів, витратами на професійну правничу допомогу є гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги за домовленістю сторін.

Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018 р

Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1. складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2. часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3. обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4. ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

У питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, колегія суддів, переглядаючи ухвалу в межах доводів апеляційної скарги, погоджується із висновком суду про стягнення із позивача на користь відповідача 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що представником відповідача на підтвердження понесених витрат не надано суду доказів щодо детального опису наданих послуг, вартості кожної наданої послуги і виконаних робіт, та ціна позову не обумовлює можливість стягнення такої суми коштів, що зазначено у заяві, оскільки спростовуються матеріалами справи. Надані відповідачем докази, а саме, договір про надання правової допомоги, акт прийняття-передачі наданих послуг та довідка про оплату адвокатських послуг (т.1 а.с.137-141) у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Щербатюком О.Д. відповідачу ОСОБА_1 правової допомоги .

Доводи апеляційної скарги про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу ( платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку) та розрахунку таких витрат є безпідставними.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухвалених судових рішень, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що допущені судом першої інстанції недоліки щодо ухвалення виду процесуального документу, не охоплені доводами апеляційної скарги, не впливають на правильність висновків суду про стягнення судових витрат на правову допомогу і не є обов`язковою підставою відповідно до вимог ч.3 ст.376 ЦПК України для скасування оскаржуваної ухвали суду з формальних підстав.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з АТ Державний ощадний Банк України понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., виходячи з реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, вказані докази були надані суду у строк, визначений процесуальний законом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2023 року.

Головуючий: Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.