Справа № 539/2160/14-ц
Провадження № 4-с/539/2/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Бобир Т.В.

представника стягувача Процая В.М.

державного виконавця Матвієнка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лубни цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , державний виконавець Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолій Матвієнко, ВСТАНОВИВ:

Адвокат Процай В.М. від імені та в інтересах стягувача ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: -визнати незаконним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2022 у сумі 132893,06 грн. державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолія Матвієнка у виконавчому провадженні № 69403288; - зобов`язати державного здійснити новий розрахунок станом на 01.12.2022 з урахуванням вимог чинного законодавства та практики Верховного Суду; -визнати бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 69403288 в частині невжиття заходів щодо арешту рухомого та нерухомого майна боржника; - зобов`язати державного виконавця вжити заходів щодо арешту рухомого та нерухомого майна боржника.

В обгрунтування скарги зазначено, що у провадженні державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолія Матвієнка знаходиться виконавче провадження № 69403288 з примусового виконання виконавчого листа №539/2160/14-ц, виданого 23.06.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів боржника. Постановою від 13.07.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Не погодившись з цим розрахунком, представником стягувача до ВДВС 30.09.2022 було подано заяву про здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до вимог чинного законодавства, в якій, зокрема, ставилось питання про те, що у розрахунку заборгованості сплачені суми аліментів в 2022 році державний виконавець зараховує як погашення заборгованості в тому місяці, в якому відбулась оплата, що є невірним. Оскільки при здійсненні часткових сплат аліментів такі спочатку зараховуються на погашення заборгованості (починаючи з першого місяця її виникнення), і тільки згодом - на погашення аліментного платежу за поточний місяць, як це зазначено у постанові Верховного суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21. Також державним виконавцем не виконано прохання, яке заявлено стягувачем у заяві від 30.09.2022, в частині вжиття заходів щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника. Державний виконавець зробив новий розрахунок заборгованості станом на 01.10.2022, однак у ньому знов таки сплачені сумі аліментів в 2022 зарахував як погашення заборгованості у тому місяці, в якому відбулась оплата, а не зарахував як погашення заборгованості, починаючи з 2014 року. ОСОБА_1 21.10.2022 звернулась до ВДВС с заявою, в якій просила зробити вірний розрахунок заборгованості, яка виникла з 2014 року, а також повторно просила провести перевірку щодо майна боржника. Однак знов державний виконавець у розрахунку не зарахував платежі як погашення заборгованості, починаючи з самого початку її виникнення. Окрім того, у заяві про примусове виконання рішення стягувач повідомляла про наявність у боржника нерухомого майна (1/4 частка квартири), просила перевірити майно та накласти арешт, однак державним виконавцем протягом тривалого часу не було вчинено жодних виконавчих дій, що свідчить про його бездіяльність. Державний виконавець Матвієнко А.В. надав до канцелярії суду відзив на скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У судовому засіданні представник стягувача адвокат Процай В.М. підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеному у скарзі. Додатково зазначив, що державним виконавцем все ж таки було винесено постанову про арешт майна боржника, але після звернення до суду з цією скаргою. Однак державним виконавцем не було здійснено жодного виходу за місцем проживання боржника з метою встановлення належного ОСОБА_2 майна та накладення на нього арешту.

Державний виконавець Матвієнко А.В. вимоги скарги не визнав, просив відмовити у її задоволенні, пославшись на викладене у відзиві на скаргу. Додатково пояснив, що постанова про накладення арешту на майно боржника була винесена 12.01.2023. Дійсно виходи за місцем проживання боржника не здійснювались у зв`язку із великим навантаження у роботі. Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду скарги.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника стягувача, державного виконавця, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавче провадження № 69403288 з примусового виконання виконавчого листа № 539/2160/14-ц, виданого 23.06.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 24.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 13.07.2022 було відкрито виконавче провадження №69403288.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частинами 1,3,8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником.

У відповідності до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Представник стягувача ОСОБА_3 звернувся до державного виконавця з заявою, в якій просив здійснити розрахунок заборгованості згідно з вимогами чинного законодавства, а також постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №711/679/21. Просив врахувати, що при здійсненні часткових сплат аліментів такі спочатку зараховуються на погашення заборгованості (починаючи з першого місяця її виникнення), і тільки згодом на погашення аліментного платежу за поточний місяць.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, станом на 01.10.2022, який оскаржується стягувачем, загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів за боржником ОСОБА_2 станом на 01.10.2022 становить 132893,06 грн., заборгованість сплачена з 24.06.2014 по 01.10.2022 26703,07 грн. Сума сплачених боржником платежів зарахована державним виконавцем на погашення заборгованості у липні, серпні, вересні 2022 року. Щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди суд зазначає наступне. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття 8 СК України). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Зазначена позиція щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року по справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

Тобто, розрахунок заборгованості, який оскаржується стягувачем, складений не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки часткові платежі аліментів, внесені боржником, не були зараховані державним виконавцем з самого початку виникнення заборгованості з червня 2014 року, а були зараховані на погашення заборгованості у липні - вересні 2022 року.

Суд звертає увагу, що державним виконавцем також було складено розрахунок станом на 20.01.2023, тобто після звернення стягувача до суду з цією скаргою. Зарахування часткових аліментних платежів знов здійснено як погашення заборгованості у липні 2022-січні 2023 року, а не зараховано як погашення заборгованості, починаючи з початку її виникнення (червень 2014 року).

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення вимог скарги в частині визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (без номеру та дати), складеного станом на 01.10.2022, та зобов`язання державного виконавця здійснити відповідно до вимог чинного законодавства розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.12.2022 (як про це просив представник стягувача).

Однією з підстав скарги є також бездіяльність державного виконавця в частині невжиття заходів щодо арешту рухомого та нерухомого майна боржника.

Відповідно до ч.ч.1,8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.2, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Із заяви ОСОБА_1 про примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, яка буда подана до ВДВС 17.07.2022, вбачається, що серед іншого стягувач повідомила про наявність у власності боржника частки квартири, на яку просила накласти арешт. Окрім того, представник стягувача у заяві від 30.09.2022 просив державного виконавця вжити заходів щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника. У заяві від 21.10.2022 стягувач просила провести перевірку щодо майна, яке знаходиться у власності боржника. Судом встановлено, що 13.07.2022, 18.08.2022, 11.01.2022 державним виконавцем було зроблено запити щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Згідно відповідей на запити транспортні засоби за боржником ОСОБА_2 не зареєстровані. З матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що вперше після відкриття виконавчого провадження (13.07.2022) запит з метою отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем зроблено тільки 04.10.2022. До КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» запит з метою наявності у власності боржника нерухомого майна зроблено лише 11.01.2023. І тільки 12.01.2023 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. Тобто майже через півроку з дати відкриття виконавчого провадження. Окрім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається і не оспорювалось державним виконавцем у судовому засіданні, що виходи за місцем проживання боржника з метою встановлення належного боржнику рухомого майна здійснено не було. Зазначене безумовно свідчить про допущену державним виконавцем бездіяльність у виконавчому провадженні в частині вжиття у передбачені законом строки заходів щодо встановлення, а відповідно і арешту рухомого та нерухомого майна боржника. Оскільки станом на день розгляду цієї скарги державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, то вимоги скарги про зобов`язання вжити заходів щодо арешту нерухомого майна боржника задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про зобов`язання вжити заходів щодо арешту рухомого майна боржника. Оскільки зазначена вимога не є конкретизованою (не зазначено які саме заходи та щодо якого рухомого майна, належного боржнику, стягувач просить вжити заходи), а державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, тому суд відмовляє у її задоволенні.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стягувач просить стягнути з Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на її користь понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. На підтвердження вказаної суми витрат надано копію договору про надання правової допомоги від 02.12.2022, укладеного між адвокатом Процаєм В.М. та Мороз В.В.; опис робіт виконаних адвокатом, акт виконаних робіт. Також позивачем надано копію квитанції №34 від 02.12.2022, з якої вбачається, що за правову допомогу ОСОБА_1 сплатила адвокату винагороду в розмірі 4000 грн. Цей документ суд вважає належним доказом сплати позивачем зазначених коштів. Окрім того, за умовами договору сторони погодили вартість однієї години роботи адвоката для визначення розміру гонорару складає 1000 грн. Тривалість судового засідання склала дещо більше години часу. Представник стягувача зазначив, що вважає достатньою сумою саме 1000 грн. за його участь у розгляді скарги. Державний виконавець жодних заперечень проти розміру витрат на правничу допомогу не висловив, будь-яких належних та допустимих доказів неспівмірності цих витрат не надав. З урахуванням наведеного, а також наданих представником стягувача доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ВДВС на користь стягувача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3750 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог). Вищевказаний розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, в цілому відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг, значенню справи для стягувача. Керуючись статтями 258, 260, 261, 353-354, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати незаконним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (без номеру та дати) складений станом на 01.10.2022 державним виконавцем Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолієм Матвієнком у виконавчому провадженні № 69403288. Зобов`язати державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолія Матвієнка здійснити відповідно до вимог чинного законодавства розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.12.2022 у виконавчому провадженні № 69403288 за виконавчим листом № 539/2160/14-ц, виданим 23.06.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Анатолія Матвієнка у виконавчому провадженні № 69403288 в частині невжиття заходів щодо арешту рухомого та нерухомого майна боржника. У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Стягнути з Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (, місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 17/1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 27.02.2023.

Суддя О.Л. Овчаренко