Справа № 128/6312/14-ц
Провадження № 22-ц/801/547/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуСправа № 128/6312/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25 січня 2023 року, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2015 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Одночасно зі зверненням до суду із заявою ОСОБА_1 просила суд першої інстанції поновити їй строк на подання цієї заяви, посилаючись на те, що їй не було відомо про заочне рішення, оскільки не отримувала повістки про виклик до суду та копія заочного рішення не надсилалась.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25 січня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2015.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просила скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В якості основного доводу скаржник посилалася на ту обставину, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що строк на звернення до суду зі заявою про перегляд заочного рішення було пропущений нею без поважних причин, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Вказує, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідач ознайомилася з матеріалами справи ще 19.09.2019, але до суду з заявою про перегляд заочного рішення звернулася лише 13.01.2023, є безпідставним, так як строк має відраховуватись з дня отримання учасником справи повного заочного рішення суду. Копію рішення скаржник отримав в офіційному порядку 27.12.2022.

Також відмовивши у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а саме ч. 3 ст. 287 ЦПК України, згідно якої суд, вважаючи доводи заяви недостатніми (що включає обставини пропуску строку), мав би винести ухвалу про залишення заяви без задоволення, що дало б можливість відповідачеві оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалами справи відповідач ознайомилася ще 19.09.2019, але до суду з заявою про перегляд заочного рішення звернулася лише 13.01.2023 при цьому поважності пропуску такого строку заявником не надано.

Зважаючи на те, що відповідачем пропущено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, з урахуванням положень частини другої статті 126 ЦПК України суд відмовив у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Однак з таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ст. 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданої протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Також строк на подання заяви може бути поновлений в разі пропуску його з поважних причин.

Порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення встановлений статтею 287 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 висловила правову позицію щодо застосування процесуальних норм права при перегляді заочного рішення суду, зокрема зазначала: Заяву про перегляд заочного рішення, оформлену відповідно до вимог, установлених частинами першою - сьомою статті 285 ЦПК України, суд приймає та розглядає у порядку, передбаченому статтями 286, 287 ЦПК України. За змістом речення першого частини першої статті 286 ЦПК України суд зобов`язаний прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, якщо вона відповідає зазначеним вимогам, тобто є належно оформленою.

Визначений у статті 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний як до розгляду по суті цієї заяви, так і до розгляду на предмет дотримання строку її подання. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (речення перше частини третьої статті 287 ЦПК України).

У разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з такою заявою та відмовив у прийнятті до розгляду заяви з підстав пропущення строку подання такої заяви без поважних причин, оскільки ч.3 ст. 287 ЦПК України не передбачено за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення постановлення такої ухвали.

Отже з огляду на зазначене суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 не дотримався вимог статті 287 ЦПК України та не врахував правових позицій Верховного Суду щодо застосування цієї норми права.

Відтак, суд першої інстанції постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи, невірно застосував положення процесуального права та порушив порядок для вирішення питання про перегляд заочного рішення, оскільки нормами ЦПК України не передбачено відмови у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення у зв`язку з пропуском строку на подання такої заяви.

Таким чином, суд першої інстанції фактично позбавив відповідача права на оскарження рішення суду першої інстанції в загальному порядку, яке вона може тільки після результату розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, без проходження процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції, відповідач не вправі оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, оскільки лише в разі постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідачеві надається право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вказаного вище не врахував, чим порушив викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду та дійшов помилкового висновку про відмову в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про відмову у прийнятті до розгляду заяви.

Доводи в апеляційній скарзі є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 382 384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 25 січня 2023 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2023 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало