Справа № 278/1775/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки, посилаючись на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було за рішенням суду розірвано. Оскільки відносини між ними є неприязними, шлюб розірваний і вони не бажають підтримувати жодних стосунків між собою, виникає потреба у поділі вище зазначеного спільного сумісного майна шляхом передачі його у власність одній особі для належного та ефективного володіння, користування та розпорядження як будинком, так і земельними ділянками.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час шлюбу вони з відповідачем придбали житловий будинок АДРЕСА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0604 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, та земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0622 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні 09.11.2022 року (а.с. 61-64) було замінено відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_2 у зв`язку з одруженням останньої (а.с. 57).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; вважає, що припинення права власності на майно, зазначене у позовній заяві, буде вплавати на її інтереси та майбутнє їх з позивачем спільної дочки (а.с. 52-53).

07.12.2022 року відповідачем подано заяву про визнання позову (а.с. 66).

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с. 68), де просить задовольнити позовні вимоги.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 80) та заяву з проханням залишити п. 4 прохальної частини позовної заяви без розгляду, оскільки з боку його довірителя було здійснено виплату компенсації повної вартості частки спірного майна.

У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29.07.2021 року розірвано шлюб, зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, 14.06.2016 року, актовий запис № 751, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 73-74).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 56).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 163 (а.с. 11-12) ОСОБА_6 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0604, площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин. Згідно п. 11 даного договору сторони домовились, що цей договір укладено за наявності письмової згоди подружжя покупця - ОСОБА_1 , (р. №160 від 12.02.2021 року, ПН ЖРНО ОСОБА_7 ), згідно якої придбаний об`єкт нерухомого майна буде спільною власністю подружжя (звор. стор. а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 162 (а.с. 13-14), ОСОБА_6 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0622, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 12 даного договору сторони домовились, що цей договір укладено за наявності письмової згоди подружжя покупця - ОСОБА_1 , (р. №160 від 12.02.2021 року, ПН ЖРНО ОСОБА_7 ), згідно якої придбаний об`єкт нерухомого майна буде спільною власністю подружжя (звор. стор. а.с. 13).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 161, ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15-16). Згідно п. 11 даного договору сторони домовились, що цей договір укладено за наявності письмової згоди подружжя покупця - ОСОБА_1 , (р. №160 від 12.02.2021 року, ПН ЖРНО ОСОБА_7 ), згідно якої придбаний об`єкт нерухомого майна буде спільною власністю подружжя (звор. стор. а.с. 15).

Згідно технічного паспорта спірний житловий будинок має загальну площу 75,8 кв м, житлову - площу 48,4 кв м (а.с. 17-19).

Право власності ОСОБА_6 ) на все вище вказане спірне майно підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 75-77).

Отже, з досліджених матеріалів встановлено, що спірне майно придбане відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, а відтак належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

07.12.2022 року ОСОБА_6 склала розписку про те, що отримала від ОСОБА_1 компенсацію у сумі 80000,00 грн за її частку у спільному майні, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки навколо нього (а.с. 81).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог п. 19 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи те, що позивач компенсував відповідачу вартість частки всього спірного майна подружжя і питання визначення вартості сторонами погоджено та не є спірним, право власності ОСОБА_6 на таку частку спірного майна має бути припинено.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позов в частині припинення права власності ОСОБА_6 та визнання права власності за ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

З урахуванням поданої позивачем заяви до початку розгляду справи по суті про залишення позовної вимоги в частині присудження компенсації за частку ОСОБА_6 у спільному майні без розгляду, суд вважає за потрібне відповідно до ч. 5 ст. 257 ЦПК України позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Також, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 992,40 грн судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 133, 141, 206, 258, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на майно - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, а саме: на 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0604 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, та на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0622 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0604 площею 0,35 га для ведення особистого селенського господарства, яка розташована в с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, та на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0622 площею 0,25 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позовну вимогу в частині присудження на користь ОСОБА_2 компенсації за її частку в спільному майні - залишити без розгляду.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік