Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 455/919/18

провадження № 61-1676св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2021 року у складі судді

Пошивака Ю. П., та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії - Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 04 березня 2016 року він працював на посаді керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк». Свої посадові обов`язки він виконував згідно з посадовою інструкцією від 04 березня 2016 року, затвердженою начальником філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Наказом виконуючого обов`язки начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» від 29 травня 2018 року № 687-к «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено з посади керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Наказом філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

від 04 липня 2018 року № 848-к «Про зміну дати звільнення

ОСОБА_1 » змінено дату звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 статті 41 КЗпП України ОСОБА_1 , керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

з 29 травня 2018 року на 04 липня 2018 року.

Підставою видачі зазначеного наказу слугував, зокрема висновок службового розслідування від 20 квітня 2018 року.

Зазначений наказ надійшов на його адресу 07 липня 2018 року, в той час як він перебував на лікарняному.

При цьому з наказом про звільнення із займаної посади він не ознайомлювався.

Вважав, що наказ від 29 травня 2018 року № 687-к про його звільнення та наказ № 848-к від 04 липня 2018 року «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 » є неправомірними, безпідставними та такими, що винесені з порушенням чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 29 травня 2018 року

№ 687-к філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України» «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України»

від 04 липня 2018 року № 848-к «Про зміну дати звільнення

ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» та в цій частині допустити негайне виконання судового рішення;

- стягнути із філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ПАТ «Державний ощадний банк України» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 липня 2018 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області

від 25 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі співвідповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до філії -Львівського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну дати звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу співвідповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області

від 22 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк із 04 липня

2018 року на 17 липня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі матеріалів відеоспостереження зовнішньої камери, яка спостерігає за входом в ТВБВ № 10013/030 від 07 квітня 2018 року, показів свідків та пояснень сторін встановлено, що самовільна зміна ОСОБА_1 графіку роботи відділення банку всупереч вимогам посадової інструкції та не за встановленою процедурою призвела до того, що в робочий день фінансова установа була зачиненою та не здійснювала обслуговування клієнтів, внаслідок чого така зазнала значних збитків. Враховуючи вищенаведене суд вважав, що ОСОБА_1 було допущено одноразове грубе порушення трудових обов`язків як керівником ТВБВ № 10013/030

філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Оскільки позивач ОСОБА_1 у період з 04 липня до 16 липня 2018 року перебував на лікарняному, а тому його звільнення відбулося з порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України і таке порушення підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення, тобто після закінчення періоду непрацездатності, а саме з 17 липня 2018 року.

Також суд першої інстанції зазначив, що зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У випадку зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується,

а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2021 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що відмовляючи

у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріалами справи підтверджено одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків як керівником ТВБВ № 10013/030 філії - Львівського обласного управління

АТ «Ощадбанк», що свідчить про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування стягнення у виді звільнення, вибір застосованого стягнення відноситься до повноважень роботодавця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у січні 2022 року,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої

й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19 січня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Зазначає, що на момент винесення оскаржуваного наказу від 04 липня

2018 року № 848-к «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 » та самого наказу від 29 травня 2018 року № 687-к про звільнення, він перебував на стаціонарному лікуванні у Старосамбірській ЦРЛ м. Старий Самбір, що також підтверджується листком непрацездатності № 082242 АДП та випискою із медичної карти хворого № 3672.

Вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Зазначає, що свої посадові обов`язки виконував відповідно до посадової інструкції, жодних зауважень за час своєї трудової діяльності з 2007 року не мав, трудову дисципліну не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. У грудні 2015 року був нагороджений найвищою відзнакою для працівників банку - нагрудним золотим значком.

Вказує, він не міг передбачити те, що працівники, які відпросилися у нього

з роботи у передсвятковий день, взагалі не вийдуть на роботу і відділення банку буде зачиненим.

При цьому до працівників, які не вийшли на роботу, не було застосовано жодного із заходів дисциплінарного стягнення.

Судами попередніх інстанцій не було надано оцінки тим обставинам, що працівники відпрошувалися не в один і той же час, оскільки один з них у цей день буввихідний. Також суди не взяли до уваги відсутність у його діях умислу.

Зазначає, що він не мав на меті та не змінював роботу відділення банку, жодним чином не змінював розпорядок трудового дня працівників відділення, не міг передбачити те, що саме через неправомірні дії працівників відділення банку буде зачинене.

Вважає, що відповідачем не надано доказів того, яких саме збитків було завдано установі банку, оскільки саме на відповідача покладається обов`язок довести розмір заподіяної йому шкоди та те, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Крім того, суди безпідставно взяли до уваги запропоновані відповідачем статистичні дані за 31 березня 2018 року та 24 березня 2018 року, оскільки такі дані відображають кількість проведених банківських операцій

у звичайну робочу суботу 2018 року, а не у суботу перед Великоднем, де кількість банківських операцій могла бути у кілька разів меншою або ж взагалі відсутня.

Вказує, що його не було повідомлено про службове розслідування. Також не було ознайомлено із висновком (актом) службового розслідування, не було запропоновано надати будь-які письмові пояснення щодо фактів, викладених у висновку службового розслідування.

Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14,

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року

у справі № 205/4196/18, у постановах Верховного Суду від 27 січня

2021 року у справі № 522/8837/18, від 03 листопада 2021 року у справі

№ 761/28762/19-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 127/21890/16-ц,

від 24 січня 2018 року у справі № 587/1187/15-а, від 24 квітня 2019 року

у справі № 296/576/17, від 01 лютого 2018 року у справі № 661/1171/16-ц, від 15 квітня 2019 року у справі № 461/605/18 (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Також заявник указує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2022 року АТ «Ощадбанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 вересня 2007 року Львівським обласним управлінням «Ощадного банку» видано наказ № 139-к «Про призначення ОСОБА_1 керуючим філії - Старосамбірське відділення № 6537 ВАТ «Ощадбанк» у Львівській області

з 3-х місячним випробувальним терміном (а.с. 7, т. 1).

Наказом філії - Львівського обласного управління ВАТ «Ощадбанк»

від 18 червня 2011 року № 187-к позивача переведено на посаду керуючого територіально відокремленого безбалансового відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (1-типу) філії - Львівське обласне управління

ВАТ «Ощадбанк» (а.с. 9, т. 1).

Відповідно до пункту 8.5 Положення про територіально відокремлене безбалансове відділення № 10013/030 філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», керуючий відділенням забезпечує належне виконання покладених на відділення завдань та функцій, здійснює керівництво поточною діяльністю відділення та забезпечує координацію бізнес-діяльності територіально відокремленого безбалансового відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», що входить до зони його відповідальності; несе відповідальність за порушення вимог з організації операційної діяльності; забезпечує дотримання встановленого режиму роботи відділення; контролює дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку відділення (а.с. 55-56, т. 1).

Згідно з посадовою інструкцією керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 забезпечує:

- дотримання встановленого режиму роботи ТВБВ (пункт 2.4);

- організовує контроль за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку (пункт 2.40);

- має право на організацію та контроль виконання підлеглими їхніх функцій (пункт 3.7);

- несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання функцій та обов`язків, встановлених цією посадовою інструкцією: недотримання положень, інструкцій та інших розпорядчих документів банку; невиконання наказів, розпоряджень та інших доручень керівництва філії; недотримання працівниками ТВБВ правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці і пожежної безпеки на робочих місцях за неприйняття заходів по усуненню виявлених порушень правил техніки безпеки, протипожежних і інших правил, що створюють загрозу діяльності банку, його працівникам (пункти 4.1).

У випадку невиконання своїх обов`язків керуючий може бути притягнутий до дисциплінарної та матеріальної відповідальності відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.2).

Згідно з пунктами 2.1, 2.5, 2.40 посадової інструкції, керуючий здійснює керівництво всією діяльністю ТВБВ та координує бізнес-діяльність установ, віднесених до зони відповідальності в межах наданих йому прав; забезпечує належне виконання покладених завдань та функцій на ТВБВ та установи, віднесені до зони відповідальності;

забезпечує виконання рішень, планів, нормативів, затверджених правлінням та комітетами банку та/або філії, наказів, розпоряджень і доручень голови правління, а також керівництва філії;

забезпечує дотримання встановленого режиму роботи ТВБВ; планує, організовує, контролює діяльність ТВБВ та координує бізнес - діяльність установ, віднесених до зони відповідальності; забезпечує складання табелів обліку робочого часу, графіків виходу на роботу працівників ТВБВ; організовує контроль за дотриманням Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до підпункту 5.2 пункту 5 посадової інструкції ОСОБА_1 , останній зобов`язаний знати статут АТ «Ощадбанк», Кодекс корпоративної етики АТ «Ощадбанк», Положення про Філію, Положення про ТВБВ, відповідні накази та розпорядження (а.с. 11-16, т. 1).

З посадовою інструкцією позивач був ознайомлений 04 березня 2016 року.

У зв`язку зі змінами в організаційній структурі, відповідно до наказу філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 04 березня 2016 року № 442-к, ОСОБА_1 переведено на посаду керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

(а.с. 10, т. 1).

Наказом заступника начальника управління ПАТ Державний ощадний банк України» від 18 жовтня 2017 року № 785 «Про режим роботи територіально відокремлених безбалансових відділень філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 23 жовтня 2017 року встановлено/затверджено діючий режим роботи операційного часу/обслуговування клієнтів ТВБВ,

а саме: понеділок - п`ятниця з 09 години до 17 години 30 хвилин, субота

з 09 години до 13 години 30 хвилин, неділя вихідний. Зміна режиму роботи установ надалі встановлюється, на клопотання керівника ТВБВ, наказом облуправління (а.с. 69, т. 1).

07 квітня 2018 року (робочий день) територіально відокремлене безбалансове відділення № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» в порушення затвердженого режиму роботи не працювало та не здійснювало обслуговування клієнтів.

За графіком у цей день ТВБВ № 10013/030 повинно було працювати

з 09 год. 00 хв. до 13 год. 30 хв. (а.с. 72-74, т. 1).

Від керуючого територіально відокремленого безбалансового відділення

№ 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» № 10013/030 ОСОБА_1 клопотання про зміну режиму роботи відділення 07 квітня 2018 року не надходило, обласне управління наказу про зміну режиму роботи відділення на 07 квітня

2018 року не приймало.

11 квітня 2018 року у керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу)

філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 були відібрані пояснення щодо закриття 07 квітня 2018 року ТВБВ

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

у робочий час. Позивач пояснив невихід на роботу 07 квітня 2018 року проханням працівників надати їм вихідний день у переддень Великодня. Зазначив, що «вже в другій половині дня, котрий передував цьому дню, майже не було клієнтів» (а.с. 87, т. 1).

Наказом начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 17 квітня 2018 року № 312 «Про створення комісії по проведенню службового розслідування» створено комісію для проведення службового розслідування, метою роботи якої було встановлення причин та обставин закриття 07 квітня 2018 року ТВБВ

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

у робочий час» (а.с. 76, т. 1).

Відповідно до висновку службового розслідування від 20 квітня 2018 року ОСОБА_1 не забезпечив роботу ТВБВ № 10013/030, що віднесено до зони його відповідальності 07 квітня 2018 року, в порушення затвердженого режиму роботи, чим допущено одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що могло негативно відобразитись на встановленій позитивній репутації АТ «Ощадбанк», тому комісія рекомендувала застосувати до керуючого ТВБВ № 10013/030 філії - Львівського обласного управління

АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення

у вигляді звільнення із займаної посади (а.с. 72-74, т. 1).

Згідно з листками непрацездатності ОСОБА_1 з 23 квітня 2018 року до 11 травня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, а з 25 травня 2018 до 26 травня 2018 року перебував на амбулаторному лікуванні

(а.с. 95, 96, т. 1).

Наказом виконуючого обов`язки начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 29 травня 2018 року № 687-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

29 травня 2018 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України та внесено відповідний запис до трудової книжки (а.с. 97, т. 1).

29 травня 2018 року ОСОБА_1 вручено для ознайомлення наказ

від 29 травня 2018 року № 687-к про його звільнення, наказ зачитано вголос, однак від підпису про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт.

Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 з 29 травня

2018 року до 04 червня 2018 року, з 05 червня 2018 року до 03 липня

2018 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Наказом начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 04 липня 2018 року № 848-к «Про зміну дати звільнення ОСОБА_1 » змінено дату звільнення керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1

з 29 травня 2018 року на 04 липня 2018 року у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України (а.с. 17, т. 1).

04 липня 2018 року ОСОБА_1 вручено для ознайомлення наказ

від 04 липня 2018 року № 848-к про зміну дати його звільнення, від підпису про ознайомлення з яким ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт.

З 04 липня 2018 року до 16 липня 2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 19-21 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений

у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови

у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння

у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику

у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Важливою умовою застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості.

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме одноразово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21), від 28 липня 2022 року у справі

№ 216/3852/20 (провадження № 61-2822св22).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали (могли настати) внаслідок такого порушення. В оцінці того, наскільки є грубим порушення трудових обов`язків, потрібно виходити з характеру дій чи бездіяльності працівника, істотності наслідків порушення та форми вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає певний трудовий спір. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду

від 29 червня 2022 року у справі № 554/897/21 (провадження

№ 61-13017св21).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідком.

Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків.

Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю.

Рішення компетентного органу власника підприємства і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений керівник, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України

за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися

з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України.

Так, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у нього письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18),

від 22 січня 2020 року у справі № 607/25677/18 (провадження

№ 61-18430св19), від 09 квітня 2021 року у справі № 489/3510/19 (провадження № 61-17336св20).

Отже, рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: 1) суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; 2) для застосування цієї норми закону потрібно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; 3) порушення повинно бути одноразовим та грубим; 4) рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа.

Судом встановлено, що наказом заступника начальника управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 18 жовтня 2017 року № 785 «Про режим роботи територіально відокремлених безбалансових відділень філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 23 жовтня 2017 року встановлено/затверджено режим роботи операційного часу/обслуговування клієнтів ТВБВ, а саме: понеділок - п`ятниця - з 09 год. до 17 год. 30 хв., субота - з 09 год. до 13 год. 30 хв., неділя -вихідний. Зміна режиму роботи установ надалі встановлюється, на клопотання керівника ТВБВ, наказом облуправління (а.с. 69, т. 1).

07 квітня 2018 року (робочий день) територіально відокремлене безбалансове відділення № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії -Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на порушення затвердженого режиму роботи не працювало та не здійснювало обслуговування клієнтів.

За графіком у цей день ТВБВ № 10013/030 повинно було працювати

з 09 год. 00 хв. до 13 год. 30 хв. (а.с. 72-74, т. 1).

Від керуючого ТВБВ № 10013/030 ОСОБА_1 клопотання про зміну режиму роботи ТВБВ 07 квітня 2018 року не надходило та обласне управління не приймало наказ облуправління наказ про зміну режиму роботи відділення на 07 квітня 2018 року.

11 квітня 2018 року керуючий територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 надав пояснення щодо закриття 07 квітня 2018 року ТВБВ № 10013/030 у робочий час. Позивач пояснив невихід на роботу 07 квітня 2018 року проханням працівників надати їм вихідний день у переддень Великодня. Зазначив, що вже в другій половині дня, котрий передував цьому дню, майже не було клієнтів (а.с. 87, т. 1).

Наказом начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 17 квітня 2018 року № 312 «Про створення комісії по проведенню службового розслідування» створено комісію для проведення службового розслідування, метою роботи якої було встановлення причин та обставин закриття 07 квітня 2018 року ТВБВ

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк»

у робочий час (а.с. 76, т. 1).

Відповідно до висновку службового розслідування, від 20 квітня 2018 року, ОСОБА_1 не забезпечив роботу ТВБВ № 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», що віднесено до зони його відповідальності, 07 квітня 2018 року, в порушення затвердженого режиму роботи, чим допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що могло негативно відобразитись на встановленій позитивній репутації

АТ «Ощадбанк». Комісія рекомендувала застосувати до керуючого ТВБВ

№ 10013/030 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади (а.с. 72-74, т. 1).

Також на підставі матеріалів відеоспостереження зовнішньої камери, яка спостерігає за входом в ТВБВ № 10013/030, від 07 квітня 2018 року, показів свідків та пояснень сторін, судом встановлено, що самовільна зміна графіка роботи відділення банку всупереч вимог посадової інструкції та не за встановленою процедурою (шляхом звернення з відповідним клопотанням про зміну роботи ТВБВ 07 квітня 2018 року) призвела до того, що в робочий день фінансова установа була зачинена та не здійснювала обслуговування клієнтів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що 07 квітня 2018 року територіально відокремлене безбалансове відділення № 10013/030 (м. Старий Самбір) (ІІ-А типу) філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» в порушення затвердженого режиму роботи не працювало та не здійснювало обслуговування клієнтів, оскільки керуючий відділенням ОСОБА_1 прийняв рішення надати працівникам вихідний день, так як цей день був передднем Великодня, дійшов правильного висновку про те, що вказане свідчить про одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про те, що роботодавець дотримався вимог закону при звільненні позивача з роботи за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника.Наявність підстав для звільнення позивача відповідно до пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП Українидоведена відповідачем під час розгляду справи та не спростована позивачем.

Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 липня 2018 року по день ухвалення рішення суду.

Разом із цим, згідно зі статтею 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року

№ 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2

щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої

статті 40 КЗпП України та зазначено, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника

від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована

у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Положення

частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року

у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Відповідно до листка тимчасової непрацездатності ОСОБА_1

з 04 липня 2018 року до 16 липня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 19-21, т. 1).

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 станом на 04 липня 2018 року (дата винесення наказу про зміну дати звільнення) до 16 липня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, а тому його звільнення відбулося з порушенням вимог частини третьої статті 40 КЗпП України і таке порушення підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни дати звільнення

з 04 липня на 17 липня 2018 року.

За таких обставин доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, є безпідставними.

При цьому Верховний Суд зауважує, що у випадку зміни дати звільнення

у зв`язку зі звільненням працівника з роботи під час його тимчасової непрацездатності, відсутні підстави і умови матеріальної відповідальності роботодавця. У такому випадку зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не мав на меті та не змінював роботу відділення банку, не змінював розпорядок трудового дня працівників відділення, не міг передбачити те, що саме через неправомірні дії працівників відділення банку буде зачинене 07 квітня

2018 року, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема і поясненнями самого ОСОБА_1 від 11 квітня 2018 року

(а.с. 87, т. 1).

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи, є безпідставними, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях,

з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини

у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня

2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій надана оцінка всім важливим аргументам сторін.

Ураховуючи наведене, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані і з якими погоджується й суд касаційної інстанції. При цьому судом виконано вказівки Верховного Суду (частина п`ята статті 411

ЦПК України).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено

та заявником таких не зазначено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій є правильними по суті й законними, а тому не можуть бути скасованими з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89

ЦПК України суди першої й апеляційної інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом

не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня

2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець