ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/5876/20

провадження № 22-ц/818/479/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Бурлака І.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2022 року, ухвалене суддею Рибальченко Л.М., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 без її дозволу було проведено патологоанатомічній розтин померлого ОСОБА_3 . У патологоанатомічному розтині брала безпосередньо участь та надавала вказівки ОСОБА_2 . З вини ОСОБА_2 та без її дозволу над тілом ОСОБА_3 були проведені експерименти вилучені органи, зокрема селезінка. Таким чином, на її думку, з вини та дозволу ОСОБА_2 було зроблено наругу над тілом померлого, що повністю перекреслює повагу до людини, яка померла, що регламентує ст. 298 ЦК України.

У зв`язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_2 , як фізичної особи, на її користь 20 000 грн. компенсації нанесеної позивачу моральної шкоди завданої вбивством чоловіка ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені докази наявні в матеріалах справи та не надано їм відповідну судову оцінку, медичні факти залишилися поза увагою. Зміст рішення суду не відповідає вимогам ст.265 ЦПК України. Заяви та клопотання судом не розглядалися. Зокрема, судом не було розглянуто клопотання про витребування доказів, зокрема, протоколу патологоанатомічного дослідження. В оскаржуваному рішення суду не згадується додаток до позовної заяви. Останні були важливі оскільки мали згадку про протокол патологоанатомічного дослідження №556 та експертний висновок від 06 вересня 2019 року в яких фігурує відповідач по справі.

ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що надані позивачем до позовної заяви відповіді ХОБСМЕ та КНП "МКЛШНМД ім. проф. Мещанинова" ХМР, не надані в оригіналах, їх копії належним чином не посвідчені, отже вважає, що ці документи викликають сумнів з приводу їх достовірності і не можуть являтися в суді доказом, також ці документи не несуть в собі ніякої доказової суті. Зазначає, що позивач пред`явилп позов до ОСОБА_2 в зв`язку з її діяльністю на посаді заступника головного лікаря з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, яка є неналежним відповідачем, з клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, тобто закладу, у якому працює ОСОБА_2 не зверталась.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, клопотання про його заміну позивачем не заявлялось.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_3

10 червня 2019 року завідуючим патологоанатомічним відділенням КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради Шарапанюком С.А., у присутності заступника начальника Департаменту охорони здоров`я Бондарчук Г.В., обласного патологоанатома ОСОБА_4 , заступника головного лікаря ОСОБА_2., завідуючого хірургічним відділенням Тесленко І.В., було проведено патологоанатомічне дослідження ОСОБА_3 , за результатами чого 10 червня 2019 року було складено протокол патологоанатомічного дослідження №556.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 , посилається на те, що під керівництвом заступника головного лікаря з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР ОСОБА_2. без її дозволу був проведений патологоанатомічній розтин померлого ОСОБА_3 , після чого, були вилучені органи померлого над якими проводились експерименти. Вважає, що діями заступника головного лікаря з медичної частини ОСОБА_2 їй було спричинено моральну шкоду, яку вона просить стягнути з останньої.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ними своїх трудових обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі №395/223/21 зазначено, що: «Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування».

Тобто шкода, завдана працівником при виконанні останнім трудових обов`язків відшкодовується роботодавцем, а не безпосередньо такою особою (працівником).

Частиною 2 статті 169 ЦК України передбачено, що територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 30 частини статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання в тому числі прийняття рішень щодо створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Рішенням 19 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 18 квітня 2018 року №1072/18 «Про припинення комунальних закладів охорони здоров`я міста Харкова шляхом реорганізації (перетворення) в комунальні некомерційні підприємства Харківської міської ради» створено Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради шляхом перетворення комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова»

Юридичний статус, предмет діяльності, основні завдання Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради визначаються статутом.

Так, згідно п.1.4, 3.2, 3.3 вказаного Статуту підприємство є юридичною особою публічного права.

Керівництво підприємства здійснюється директором, який призначається на посаду та звільняється з посади в порядку, встановленому законодавством України.

Директор, поміж іншого, має право без доручення діяти від імені підприємства, представляти його в усіх підприємствах, установах та організаціях, в судах, контролюючих та правоохоронних органах.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді заступника головного лікаря з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 , яка займає посаду заступника головного лікаря з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, завданої в процесі виконання останньою трудових обов`язків.

Позивач пред`явив позов до ОСОБА_2 в зв`язку з її діяльністю на посаді заступника головного лікаря з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради.

Таким чином, належним відповідачем у справі є саме Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, тобто заклад, у якому працює ОСОБА_2 , а не безпосередньо ОСОБА_2 , як фізична особа.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення відповідальності саме на ОСОБА_2 , як фізичну особу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається зі змісту ст. 51 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Разом з тим, клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача позивачем не заявлялось.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.03.2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

І.В. Бурлака