УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 366/39/23

Провадження № 2/366/138/23

14.03.2023 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю., розглянувши у приміщенні суду в смт. Іванків матеріали цивільної справи за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (незаконною порубкою дерев),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зазначених прокурором підстав для представництва інтересів держави

05.01.2023 прокурор звернувся до суду з позову до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

При цьому прокурором зазначено, що, заявляючи позов, він діє в інтересах Державної екологічної інспекції Столичного округу та Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща».

Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах Державної екологічної інспекції Столичного округу, прокурор посилається на те, що цим органом за наявності достатніх підстав, не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями ОСОБА_1 .

Зокрема, прокурор зазначає, що на адресу цього органу 11.08.2022 скеровано запит № 2675-вих-22, яким ініційовано питання щодо вжиття таких заходів.

Однак, листом від 12.09.2022 № 3/3/6/2-27/1725 інспекцією повідомлено про те, що заходи стягнення з ОСОБА_1 збитків, заподіяних незаконною рубкою дерев не вживались, оскільки розрахунок збитків проведено не особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства та не на основі актів їх перевірок, з чого прокурор робить висновок, що уповноважений орган не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах, тому наявні підстави для звернення прокурора до суду з позовом у межах своєї компетенції.

Крім того, на запит прокурора надійшла відповідь від 27.10.2022 про те, що постійним лісокористувачем на території 30 км зони відчуження зони ЧАЕС є ДСП «Північна Пуща», яке входить до сфери управління ДАЗВ. Саме тому збитки, спричинені ОСОБА_1 незаконною порубкою дерев, мають стягувати на користь цього підприємства.

Позов обґрунтований тим, що 17.09.2020 ОСОБА_1 , з метою заготівлі дров для опалення будинку на території відселеного села Бобер, що на даний час розташоване на площі 73 лісового кварталу Котовського лісництва ДСП «Північна Пуща», зрізав 8 дерев сосни діаметром 39, 34, 34, 35, 30, 22, 36, 39 см, без дозвільних документів, завдавши майнової шкоди державним інтересам у особі ДСП у розмірі 51849,31 грн.

Вироком Іванківського районного суду від 19.02.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 246, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 267-1 КК України та затверджено угоду про визнання.

Прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену суму збитків на користь держави в особі ДСП "Північна пуща" матеріальну шкоду, заподіяну злочином.

Рух справи у суді

05.01.2023 позов надійшов до суду, справа передана на розгляд судді.

11.01.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження. Перше судове засідання призначене на 15.02.2023, яке не відбулося у зв`язку з неявкою сторін. Друге судове засідання призначене на 14.03.2023.

13.02.2023 надійшов лист від ДСП «Північна Пуща», у якому зазначено, що вони позовні вимоги підтримують.

13.03.2023 прокурором подану до суду заяву «Про заміну сторони у справі». При цьому у ній констатовано факт, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі державних підприємств відсутні. Далі прокурор посилається на те, що суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в зоні відчуження, обслуговуються управління державної казначейської служби України в Іванківському районі, а Іванківська селищна рада згідно з листом від 17.02.2023 № 06-31-549 не заперечує проти пред`явлення позову прокурором в її інтересах. В результаті прокурор просить залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області та стягнути саме на користь селищної ради завдані незаконною порубкою збитки. При цьому до заяви додано лист зазначеної ради від 17.02.2023 у якому вказано, що рада не зверталась із позовом до ОСОБА_1 , оскільки не володіла інформацією щодо даного правопорушення.

14.03.2023 у задоволенні заяви прокурора про заміну сторони у справі відмовлено, оскільки така заява подана з порушенням строків, визначених у ч.1 ст. 53 ЦПК України (після першого судового засідання у спрощеному провадженні).

14.03.2023 відповідач подав до суду заяву, у якій позовних вимог не визнав, а також постався на те, що прокурор не має права звертатися з таким позовом до суду.

Позиція Суду щодо суті спору

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь державного підприємства завданої майнової шкоди у розмірі 51 849,31 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

щодо представництва прокурором інтересів держави в особі ДСП «Північна Пуща»

Суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, провадження № 12-20гс21, який підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", в редакції на час звернення позивача до суду (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (абзац третій частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII).

Отже, прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, провадження № 12-20гс21, дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII, має застосовуватись з урахуванням абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Палата Верховного Суду звернула увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті зазначеного відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не потрібно розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

У справі № 911/2169/20, провадження № 12-20гс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, провадження № 61-18682св19, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 204/6292/18, провадження № 61-17873св19 та від 17 червня 2020 року у справі № 204/7119/18, провадження № 61-20542св19, правовий висновок, згідно з яким саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства.

У цій справі позовні вимоги прокурора спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, тому не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ у частині таких вимог.

У зв`язку з викладеним вище, Суд вважає, що позов прокурора в інтересах держави в особі ДСП "Північна Пуща" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою дерев підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України, як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Щодо зазначення Державної екологічної інспекції Столичного округу, як органу держави, в інтересах якого подано позов, суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши під час судового розгляду підстави звернення прокурора з цим позовом, виходить і такого.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

У судовому процесі, зокрема цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 587/430/16-ц та від 27.02.2019 року по справі № 761/3884/18.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме: Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Системне тлумачення статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом у цій справі, повинен був обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу або здійснення ним такого захисту неналежним чином. При цьому, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Слід також відзначити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі компетентного органу на здійснення такого захисту в спірних правовідносинах, зазначених прокурором при зверненні з позовом, суд приходить до висновку щодо їх необґрунтованості з огляду на таке.

На підтвердження правових підстав необхідності представництва Державної екологічної інспекції Столичного округу, прокурор посилається на те, що цим органом за наявності достатніх підстав, не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями ОСОБА_1 . Зокрема, прокурор зазначає, що на адресу цього органу 11.08.2022 скеровано запит № 2675-вих-22, яким ініційовано питання щодо вжиття таких заходів. Однак, листом від 12.09.2022 № 3/3/6/2-27/1725 інспекцією повідомлено про те, що заходи стягнення з ОСОБА_1 збитків, заподіяних незаконною рубкою дерев не вживались, оскільки розрахунок збитків проведено не особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства та не на основі актів їх перевірок, з чого прокурор робить висновок, що уповноважений орган не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах, тому наявні підстави для звернення прокурора до суду з позовом у межах своєї компетенції. З цього прокурор робить висновок, що уповноважений орган не здійснює захист інтересів у спірних правовідносинах.

Начальник Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури листом № 2675ВИХ-22 від 11.08.2022, повідомив про наявність вироку Іванківського районного суду Київської області від 19.02.2021, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України ( справа № 366/233/21), та просив Державну екологічну інспекцію Столичного округу надати інформацію щодо вжитих заходів в частині стягнення з нього збитків, спричинених навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев на суму 51 849,31 грн., в т.ч. шляхом пред`явлення до суду відповідної позовної заяви ( а.с.26). При цьому, прокурор, який має у своєму розпорядженні всі матеріали кримінального провадження, частина яких необхідна для пред`явлення позову та розрахунку перевірки збитків ( або їх перевірки та проведення свого розрахунку) прокурором надані адресату не були.

У відповіді на цей лист № 3/3/6/2-27/1725 від 12.09.2022 в.о. начальника Державної екологічної інспекції претензії Державної екологічної інспекції Столичного округу повідомив, що відповідно до правових норм, встановлених чинними норами ми та правовими актами, розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт порушення, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням природоохоронного законодавства фізичними особами, фізичними особами підприємцями та юридичними особами. Далі посилається на те, що Інспекція позбавлена можливості щодо пред`явлення позову про стягнення зазначених у листі збитків, оскільки їх розрахунок проведено не особами, що здійснюють державний контроль за додержанням природоохоронного законодавства, не на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт порушень, які виявлені за результатами контролю за додержанням вимог природоохоронного законодавства. Одночасно зазначено, що Інспекція не заперечує щодо пред`явлення прокурором позову про стягнення завданих збитків, оскільки Інспекція у даних правовідносинах не має повноважень на звернення до суду з позовом ( а.с.27,28).

05.01.2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з даним позовом.

Суд звертає увагу на те, що лист-повідомлення щодо представництва прокурором інтересів держави в суді в особі відповідних суб`єктів владних повноважень, адресований Державній екологічній інспекції Столичного округу, не містить ні дати його складання/направлення, ні вихідного номера, що ставить під сумнів його направлення адресату, і, відповідно, виконання прокурором вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення про таке звернення відповідного суб`єкта владних повноважень. (а.с.39)

Проаналізувавши вказані обставини суд вважає, що у даній справі прокурором не наведено доказів, які б переконливо свідчили про невиконання або неналежне виконання Державною екологічною інспекцією Столичного округу, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Сама по собі обставина незвернення позивача з позовом протягом певного періоду внаслідок відсутності матеріалів, що підтверджують факт правопорушення, при тому, що строк позовної давності не спливав, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави та не є підставою для звернення прокурора з даним позовом.

Відповідно до положень ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» право подання позовів про відшкодування збитків і витрат, завданих у наслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища належить Державній екологічній інспекції.

Отже, при зверненні прокурора до суду у цій справі останнім не дотримано приписів, встановлених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. У таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України залишення позову без розгляду (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18).

Керуючись: ст. 257 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (незаконною порубкою дерев) у розмірі 55199,24 грн. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (22.03.2023).

Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 13. Код ЄДРПОУ Київської обласної прокуратури: 029009996 ).

Особи, в інтересах яких подано позов: Державна екологічна інспекція Столичного округу (03035, м. Київ, вул. Солом`янська, 1, 8 поверх. Код );

Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща» (07270, Київська область, м. Чорнобиль, вул. Леніна, 148. Код ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя Н.П. Слободян