Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 759/8031/19

провадження № 61-16919св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Ольга Ігорівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року у складі судді Коваль О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі -

ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»), ОСОБА_2 , треті особи:

ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник О. І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є. А., Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз» (далі - ТОВ «Стиль-Блюз»), про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 червня 2005 між ОСОБА_1 та ТОВ «Стиль-Блюз» укладено інвестиційний контракт № 410 про інвестування у житлове будівництво.

27 вересня 2007 року між ТОВ «Стиль-Блюз» та позивачем укладено Акт прийому-передачі житлового приміщення (квартири) за адресою:

АДРЕСА_1 .

18 грудня 2007 року на ім`я позивача видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2007 року на вищевказану квартиру.

Вказував, що 04 липня 2005 року між ним та Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі - АБ Банк регіонального розвитку») укладено кредитний договір № 27/10-3991 та договір застави, за яким в заставу банку було передано майнові права на трикімнатну квартиру типу 3А, загальною площею 124,4 кв.м в м. Києві.

20 листопада 2013 року між АБ «Банк регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта М» та Національним банком України укладено договір про передавання в управління непроданих активів.

02 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 002 за кредитним договором від 04 липня 2005 року

№ 27/10-3991.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, яке було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року, з позивача на користь ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» стягнуто кредитну заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 1 390 529, 34 грн.

28 квітня 2016 року між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та

ОСОБА_3 укладено договір № 0502 купівлі-продажу майнових прав у майбутньому будівництві трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

16 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22 травня 2019 року визнано недійсним договір від 02 вересня 2015 року № 002 про відступлення права вимоги (цесії), укладений між ТОВ «Агенція комплексного захисту «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором

від 04 липня 2005 року № 27/10-399І.

ОСОБА_1 , з урахуванням подальших уточнень просив:

- визнати недійсним договір від 28 квітня 2016 року № 0502 купівлі-продажу неіснуючих майнових прав у майбутньому будівництві трикімнатної квартири, укладений між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_3 ;

- відновити становище, яке існувало до порушення права позивача на приватну власність шляхом віндикації нерухомості у ОСОБА_2 із поверненням у користування позивача трикімнатної квартири;

- відновити право власності позивача та трикімнатну квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 18 грудня 2007 року шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо права власності позивача та скасування суперечливих записів про право власності

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із неналежного складу відповідачів, оскільки позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору купівлі-продажу - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», а інша сторона договору була визначена позивачем в якості третьої особи. При цьому суд був позбавлений можливості самостійно, на власний розсуд, замінювати сторону, оскільки це є виключним правом позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 вересня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у рішенні відсутні посилання на Закони та нормативно-правові акти Верховного Суду України (Постанови Пленумів), які б регламентували залучення сторони правочину, що визнається недійсним, виключно в якості відповідача. Заявник вказує, що визначені ним сторони справи відповідають позовним вимогам, які підлягають примусовому виконанню.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Святошинського районного суду м. Києва.

20 січня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

28 квітня 2016 року між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. І., за яким продавець передає у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити відповідно до умов цього договору майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (майнові права).

Відповідно до пункту 2 цього договору, вищевказані майнові права підтверджуються Інвестиційним контрактом від 30 червня 2005 року № 410, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Стиль-Блюз».

Відповідно до інформації, виданої ТОВ «Стиль-Блюз», документи, передбачені чинним законодавством для реєстрації права власності за контрактом № 410 від 30 червня 2005 року ОСОБА_1 не видавались (пункт 3 цього договору).

16 травня 2016 року ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є. А., за яким продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21) вказано, що «у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Сторонами оспорюваного договору купівлі-продажу є: ТОВ «Колекторська компанія «Гарант»(відповідач) та ОСОБА_3 (третя особа).

ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_3 не пред`явив, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача не заявляв.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову у зв?язку з неналежним складом відповідачів, оскільки позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору купівлі-продажу - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», а інша сторона договору була визначена позивачем в якості третьої особи. При цьому суд був позбавлений можливості самостійно, на власний розсуд, замінювати сторону, оскільки це є виключним правом позивача.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 755/1228/17 (провадження № 61-1992св21).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов