Провадження № 6/727/23/23
про відмову у відстрочці та розстрочці виконання рішення суду
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.02.2023 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, змінено мотивувальну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції, позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, оплати відпускних, середнього заробітку за час проходження курсів підвищення кваліфікації, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, інфляційних втрат за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.
Стягнуто з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в сумі 34 046,02 грн., заборгованість із заробітної плати за час відпусток в сумі 1404,94 грн., компенсацію частини невикористаної відпустки в сумі 1197,10 грн., заборгованість по оплаті вихідної допомоги при звільненні в сумі 3393,82 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65 342,50 грн., інфляційні втрати у зв`язку із порушенням строків розрахунків в сумі 5089,03 грн.
03.03.2023 року відповідачем КНП «Міська стоматологічна поліклініка» подано заяву про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що виконання вищевказаного рішення неможливе та потребує відстрочення та розстрочення зазначаючи, що КНП «Міська стоматологічна поліклініка» не є установою, що фінансується з бюджету, тому оплата праці його працівників не проводиться в межах бюджетних призначень, а зважаючи на особливий вид діяльності підприємства, отримання доходу виключно від виконаної роботи, скрутне матеріальне становище, наявність дебіторської заборгованості та з огляду на запроваджені на території України карантинні заходи та воєнного стану, таких коштів на погашення заборгованості перед ОСОБА_1 разово в сумі 116 568,09 грн. в підприємства немає.
Таким чином, заявник вважає, що є всі підстави для відстрочення та розстрочки виконання рішення, у зв`язку з чим звернулись до суду з заявою.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Представник заявника ОСОБА_4 у судове засідання з`явилась, зазначені вимоги підтримала в повному обсязі.
Стягувач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заперечення в якому зазначила, що посилаючись на фінансово-матеріальний стан, боржник мав би подати на його підтвердження належні і допустимі докази - баланс, фінансовий звіт за 2022 рік, інші документи бухгалтерського обліку. Якщо б фінансовий стан боржника був дійсно скрутний, він надав би довідку не по одному банківському рахунку, а виписки по усіх банківських рахунках за тривалий період часу, з яких можна було б побачити реальний фінансовий стан підприємства. Крім того, з відкритих джерел у мережі Інтернет можна відстежити, що боржник КНП «Міська стоматологічна поліклініка» протягом останніх місяців веде активну господарську діяльність з мільйонними оборотами, достатніми для виконання рішення суду і без відстрочення чи розстрочення. Тому виняткових обставин неспроможності боржника виконати судове рішення немає. Водночас зазначає, що правова природа стягнутих з боржника коштів - це її заробітна плата. У своїй заяві боржник посилається на необхідність виплати заробітної плати працівникам, проте виконання судового рішення власне і є способом виплати її заробітної плати. Тому просила відмовити у задоволенні заяви КНП «Міська стоматологічна поліклініка» про відстрочення та розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09.11.2022 року.
Відповідно до частини 1статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Розглянувши подану заяву, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Відповідно до ч. 1,3,4 ст.435ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство України пов`язує відстрочення виконання рішення суду з наявністю виключних обставин.
Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду заявник посилається на те, що їх фінансове становище не дозволяє наразі виплатити заборгованість із заробітної плати, однак розстрочити виконання рішення на 12 місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. ст.76-83ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заявником не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення та розстрочення.
Тобто, заявником не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким можливо відстрочити та розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність відстрочення такого.
Складне фінансове становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду. Оскільки боржник посилається на необхідність виплати заробітної плати працівникам, проте виконання судового рішення власне і є способом виплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Суд зазначає, що судові рішення які набрали законної сили є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Судове рішення (постанова, ухвала)це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.
Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.
Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.
Враховуючи те, що відстрочка та розстрочка може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, а також те, що заявником не подано жодних належних допустимих доказів щодо свого тяжкого фінансово-матеріального стану з яких можна було б побачити реальний фінансовий стан підприємства. Крім того, відповідно до положень ст. 435 ЦПК України розстрочення виконання рішення суду можливе лише у 12 місячний строк з моменту ухвалення судового рішення, боржник просить суд вийти за межі такого строку. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви КНП «Чернівецька міська стоматологічна поліклініка» слід відмовити.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76, 81, 83, 89, 435 ЦПК України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання повної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Г.Літвінова