ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Суми

Справа №588/647/22

Номер провадження 22-ц/816/256/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кучмія Дениса Володимировича

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 листопада 2022 року у складі судді Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 29 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Сумцова Є.С., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та поділ майна.

Свої вимоги мотивувала тим, що 18 вересня 1993 року був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2 , який розірвано 09 січня 1997 року. За час шлюбу сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З 1993 року сторони проживали по АДРЕСА_1 , де у 1995 році почали будівництво власного будинку. На час розірвання шлюбу у січні 1997 року вже було зведено стіни (по вікна) та встановлено деякі вікна.

У серпні 1997 року позивачка та відповідач примирилися та поновили стосунки. Спочатку вони проживали у с. Станова у баби відповідача, а потім по АДРЕСА_2 у батьків позивачки.

З серпня 1999 року сторони орендували житло по АДРЕСА_3 , де проживали орієнтовно до грудня 1999 року. У той час вони продовжили будівництво спірного будинку по АДРЕСА_1 , в який переїхали проживати у грудні 1999 року. Будівництво будинку здійснювалося за спільні кошти. Безпосередню допомогу в будівництві сторонам надавали: батьки позивачки - батько ОСОБА_4 , який будівельником за фахом та мати ОСОБА_5 , брат відповідача ОСОБА_6 , брат позивачки ОСОБА_7 (допомагав зводити дах будинку). Після переїзду до збудованого нового будинку сторони займалися виконанням внутрішніх робіт. Літню кухню добудували спільно у 2000 році, а гараж орієнтовно 2016-2017 роках.

Право власності на житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, літньою кухнею «Б», погребом «пг», вбиральнею «В», огорожею «№1-2», було зареєстровано за відповідачем у 2005 році на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Також на ім`я відповідача було видано державний акт на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства.

Сторони, проживаючи однією сім`єю як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, спільно придбали меблі, холодильник, газову плиту, пральну машину, телевізори, мікрохвильову піч, іншу побутову техніку, інструменти та інший інвентар. У будинку вони спільно здійснювали поточний ремонт. Відповідачем придбано автомобілі, які використовувалися в інтересах родини.

За час спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_8 . Сімейні відносини між сторонами проіснували до вересня 2020 року.

Зазначалося, що позивачка під час спільного проживання із відповідачем без реєстрації шлюбу працювала, отримувала дохід у виді заробітної плати та соціальних виплат, які використовувалися в інтересах сім`ї. З вересня 2020 року сторони проживають окремо. Позивачка фактично проживає по АДРЕСА_2 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_9 , повнолітній син проживає у Польщі. Відповідач проживає у спірному будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, у період з серпня 1997 року по вересень 2020 року сторони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та набули у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з серпня 1997 року до вересеня 2020 року. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати, понесені позивачкою, покласти на відповідача.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24 листопада 2022 року позов ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя та поділ майна задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 31 серпня 2020 року.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок з прибудовою під літ. «А», «а», загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м; літню кухню під літ. «Б»; погріб під літ. «п/г»; вбиральню під літ. «В»; огорожу «№1-2», які розташовані по АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд а саме: житлового будинку з прибудовою під літ. «А», «а», загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м; літньої кухні під літ. «Б»; погреба під літ. «п/г»; вбиральні під літ. «В»; огорожі «№1-2», які розташовані по АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд а саме: житлового будинку з прибудовою під літ. «А», «а», загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м; літньої кухні під літ. «Б»; погреба під літ. «п/г»; вбиральні під літ. «В»; огорожі «№1-2», які розташовані по АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1488 грн 60 коп, а також на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 8250 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 1750 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кучмій Д.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних у повному обсязі, а також провести розподіл судових витрат за результатами розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково в якості доказу враховано показання свідків щодо встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки показання свідка ОСОБА_11 не містять повноти даних щодо предмету доказування, а свідок ОСОБА_8 могла бути упередженою, оскільки сторони по справі є її батьками і проживає вона разом з позивачкою. Крім того судом не було враховано повністю показання свідка ОСОБА_12 , яка стверджував перебування її з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2010 року, а також вчинення дій, пов`язаних з піклуванням про її дітей.

Звертали увагу суду на те, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26 листопада 1996 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, що є доказом припинення відносин між сторонами, так як згоди на добровільне утримання дитини не було досягнуто.

Зазначали, що позивачкою не надано доказів підтвердження особистої її участі у будівництві будинку, господарських будівель та споруд, а також участі її родичів. Отримання позивачкою заробітної плати та соціальних виплат не є підтвердженням того, що вказані кошти витрачалися нею саме на будівництво та утримання спірного домоволодіння.

Вказували, що судом не взято до уваги ті обставини, що відповідач, починаючи з моменту будівництва домоволодіння, особисто вчиняв усі необхідні дії, пов`язані з будівництвом, що підтверджується необхідними дозвільними документами, оформленими на його ім`я, а також він сплачував необхідні платежі.

Також зазначали, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами фактично був збудований і добудований до стану, придатного для проживання, у період, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Сумцова Є.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає висновки суду обґрунтованими, за якими був визнаний доведеним факт спільного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 року до вересеня 2020 року, а тому набутий сторонами за час спільного проживання житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст.367 ЦПК України не переглядається в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кучмія Д.В., які підтримали скаргу, ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сумцова Є.С., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 вересня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 1996 року (а.с. 7, 72).

09 січня 1997 року Тростянецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 9).

У період шлюбу сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с. 8).

У подальшому сторони проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_8 (а.с. 22).

Рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів від 17 травня 1995 року № 152 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 600 кв.м (а.с. 83, на звороті).

Земельна ділянка для будівництва будинку по АДРЕСА_1 була виділена в натурі у липні 1995 року (а.с. 81).

Рішенням виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів від 16 липня 1997 року № 262 ОСОБА_2 передано у приватну власність безкоштовно для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих будівель земельна ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 80).

З державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 741726, виданого 18 лютого 2003 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення 6 сесії 24 скликання Тростянецької міської Ради народних депутатів від 30 січня 2003 року № 183 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1375 га, у тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд - 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,0375 га, що розташована на території АДРЕСА_1 (а.с. 109).

Із зведеного акта, генерального плану та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, розрахунків вартості будинку, прибудов, надбудов, по АДРЕСА_1 вбачається, що було збудовано житловий будинок під літ. «А-1» загальною площею 32,5 кв.м, сіни під літ. «а»; літня кухня під літ. «Б», погріб під літ. «пг», туалет під літ. «В», ворота № 1, паркан № 2 (а.с. 11-16).

Житловий будинок, літня кухня та сарай по АДРЕСА_1 були прийняті у експлуатацію 17 травня 2005 року (а.с. 17).

07 липня 2005 року виконавчим комітетом Тростянецької міської ради прийнято рішення № 770 про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 18).

16 серпня 2005 року виконавчим комітетом Тростянецької міської ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з прибудовою під літ. «А», «а», загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м; літню кухню під літ. «Б»; погріб під літ. «п/г»; вбиральню під літ. «В»; огорожу «№1-2», що розташовані по АДРЕСА_1 . 16 серпня 2005 року Комунальним підприємством «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Свідок ОСОБА_11 , допитана судом першої інстанції повідомила, що вона знає позивачку та відповідача з 1990 року. Їй відомо, що сторони перебували у шлюбі, а також проживали без реєстрації шлюбу. У період 1998-1999 років позивачка та відповідач проживали у неї на квартирі, так як будували будинок, а коли завершили будівництво будинку, то переїхали проживати до нього. Вона проходила до них у гості після народження їхньої дочки ОСОБА_9 , а також на день народження дочки ОСОБА_9 , коли їй виповнилося 5 років. Це вже було у новому будинку, в якому позивачка проживала разом із відповідачем. Їй відомо, що сторони разом не проживають разом близько двох років.

Свідок ОСОБА_8 допитана судом першої інстанції повідомила, що позивачка та відповідач є її батьками, з якими вона проживала із самого народження та які забезпечували її усім необхідним. У них було спільне майно. Батьки припинили жити разом на початку осені 2020 року. Після того як між батьками погіршилися стосунки, вони з матір`ю переїхали. У батька виникли стосунки із іншою жінкою. Вона пам`ятає як батьки добудовували будинок по АДРЕСА_1 . Ремонт у будинку батьки робили разом. Гроші на ремонти виділяли як батько, так і мати.

Свідок ОСОБА_12 , допитана судом першої інстанції повідомила, що з вересня 2020 року вона проживає разом із відповідачем по АДРЕСА_1 . Спільний бюджет вона із відповідачем не вела до вересня 2020 року. Відповідач приймав участь у вихованні її дітей.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 , під час спільного проживання із відповідачем без реєстрації шлюбу, працювала у АТ ЗТ «Тростянецька швейна фабрика «Зоря», ТОВ «Світанок», ПрАТ «Монделіс Україна», ТОВ АФ «Нива», ДП «Зеленбуд» КП ТМР «Тростянецькомунсервіс», ДП «Зеленбуд-2», ТОВ «Агрофірма Семереньки», ПРАТ «Хлібозавод «Залізничник», ДП «Комунжитло» КП Тростянецьке ЖЕУ, ТОВ «ДСМ», ТОВ ТД «Ельдорадо», де отримувала дохід у виді заробітної плати, а також отримувала соціальні виплати (а.с. 23 - 49).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року до вересня 2020 року, а тому набутий ними за час спільного проживання житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня1999 року № 5-рп/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц викладений правовий висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року до 31 серпня 2020 року, оскільки сторони перебували в усталених відносинах, що притаманні подружжю, проживали разом в житловому будинку за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний побут, несли спільні витрати на придбання житла для спільного проживання, а також на його ремонт та облаштування, за час їх спільного проживання народилася дочка.

Встановивши, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , набутий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про визнання спірного майна об`єктом спільної сумісної власності сторін та його поділ між ними в рівних частинах.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які взяв суд до уваги, не містять повноти даних щодо предмету доказування, так як, окрім показань свідків, судом першої інстанції були досліджені інші належні та допустимі докази щодо підтвердження факту спільного проживання сторін у період з 01 січня 2004 року по 31 серпня 2020 року.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів підтвердження особистої участі її у будівництві будинку, господарських будівель та споруд, а також участі її родичів, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 26 листопада 1996 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх сина ОСОБА_13 , є доказом припинення відносин між сторонами, оскільки наявність судового рішення про стягнення аліментів не свідчить про припинення шлюбних відносин подружжям. Крім того, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо будівництва відповідачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у період, коли сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, оскільки закінчений будівництвом об`єкт нерухомого майна був прийнятий в експлуатацію 17 травня 2005 року, тобто у період спільного проживання сторін.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Враховуючи те, що справа з ціною позову 75000 грн є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника - адвоката Кучмія Дениса Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 листопада 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4500 гривень витрат на надання професійної правничої допомоги при розгляді справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина