ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2342/23 Справа № 201/2487/22 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Доповідач - Макаров М. О.
УХВАЛА

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 05 квітня 2021 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд виніс рішення, яке набрало законної сили, у судовій справі № 160/1608/21, яким було зобов`язано відповідача зробити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до вимог Постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 в розмірах передбачених для діючих військовослужбовців Збройних Сил України з метою перерахування пенсії з 01 квітня 2019 року наданою Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 08 жовтня 2020 року №7/13320/4 та виплатити позивачу суму різниці перерахованого пенсійного забезпечення починаючи з 01 квітня 2019 року. 16 липня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 66109101 про примусове виконання зазначеного рішення. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вих. № 0400-010902-5/116651 від 02 вересня 2021 року сума доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року в розмірі 97729,11 грн. буде здійснена ОСОБА_1 після виділення додаткових бюджених асигнувань.

Таким чином, рішення по судовій справі № 160/1608/21 частково не виконується відповідачем у період з 06 травня 2021 року та по теперішній час. Відповідач на теперішній час залишається винним позивачу - суму доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року в розмірі 97729,11 грн.

Оскільки наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань, а саме, 6 943,93 грн. інфляційні втрати та 2 980,07 грн. - заборгованість по 3% річних, які позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року позов задоволено та ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних, які нараховані за період з 04 квітня 2021 року по 09 квітня 2022 року у розмірі 9 924 грн. 00 коп., які складаються з: 3 % річних у розмірі 2 980 грн. 07 коп., інфляційних втрат, які нараховані на прострочену заборгованість у розмірі 6 943 грн. 93 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а провадження по справі закрити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 05 квітня 2021 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд виніс рішення, яке набрало законної сили, у судовій справі № 160/1608/21, яким було зобов`язано відповідача зробити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до вимог Постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 в розмірах передбачених для діючих військовослужбовців Збройних Сил України з метою перерахування пенсії з 01 квітня 2019 року наданою Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 08 жовтня 2020 №7/13320/4 та виплатити позивачу суму різниці перерахованого пенсійного забезпечення починаючи з 01 квітня 2019 року.

16 липня 2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 66109101 про примусове виконання зазначеного рішення.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вих. № 0400-010902-5/116651 від 02 вересня 2021 року сума доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 по 31 травня 2021 в розмірі 97729,11 грн. буде здійснена ОСОБА_1 після виділення додаткових бюджетних асигнувань.

У зв`язку із невиконанням рішення суду, постановою державного виконавця від 13 вересня 2021 року на боржника накладено штраф у сумі 5100 грн., а також постановою державного виконавця від 04 листопада 2021 на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн.

04 листопада 2021 року виконавче провадження ВП № 66109101 було закінчено, у зв`язку з неможливістю фактичного виконання відповідачем рішення суду.

Таким чином, рішення по судовій справі № 160/1608/21 частково не виконується відповідачем у період з 06 травня 2021 року та по теперішній час.

Відповідач на теперішній час залишається винним позивачу - суму доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року в розмірі 97729,11 грн.

Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, які встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В позовній заяві позивачем зазначено, що оскільки наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань, а саме, 6 943,93 грн. інфляційні втрати та 2 980,07 грн. - заборгованість по 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,

по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Аналіз положень частини п`ятої статті 21 КАС України та частини першої статті 19 КАС України у їх поєднані дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди у зв`язку із порушенням порядку здійснення повноважень органом влади визначається за правовою природою правовідносин, а також виходячи з того, чи пред`явлена вимога про стягнення моральної шкоди в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19) та постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 638/1620/20 (провадження № 61-3182св21).

Встановивши, що спір за вимогами ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, яким зобов`язано орган Пенсійного фонду України зробити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до вимог Постанови КМУ від 30 серпня 2017 року №704 в розмірах передбачених для діючих військовослужбовців Збройних Сил України з метою перерахування пенсії з 01 квітня 2019 року наданою Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 08 жовтня 2020 №7/13320/4 та виплатити позивачу суму різниці перерахованого пенсійного забезпечення починаючи з 01 квітня 2019 року, яке було ухвалено адміністративним судом, колегія суддів вважає, що такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням того, що даний спір, який виник між сторонами у справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися за правилами КАС України, то колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст.255, 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко