Ухвала

Іменем України

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 490/1113/13-ц

провадження № 61-1055ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт», товариство) звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача у виконавчому провадженні та у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт».

На обґрунтування заяви посилалося на таке.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 у розмірі 97 166,03 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 86 332,19 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом - 4 777,65 дол. США, заборгованості за відсотками - 5 727,97 дол. США, пені за несвоєчасну сплату кредиту - 148,02 дол. США, пені за несвоєчасну сплату відсотків - 180,20 дол. США.

На підставі зазначеного рішення суду Центральний районний суд м. Миколаєва видав виконавчі листи № 490/1113/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості.

08 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (далі - ПАТ «Вектор Банк») укладений договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ПАТ «Вектор Банк» своє право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , а також за договором поруки від 03 липня 2009 року № 010/01-04/08-392/2, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

Надалі 08 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладені договори факторингу та договір відступлення прав за договорами поруки, відповідно до умов яких ПАТ «Вектор Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Форінт» свої права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 до позичальника ОСОБА_2 та за договором поруки від 31 липня 2009 року № 010/01-04/08/392/2 до поручителя ОСОБА_3 .

Станом на 23 січня 2020 року в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Центральний ВДВС у м. Миколаєві) перебуває виконавче провадження № 52448599 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на підставі виконавчого листа № 490/1113/13-ц, відкрите на підставі постанови державного виконавця 04 жовтня 2016 року.

Щодо боржника ОСОБА_3 виконавче провадження № 47050178 завершено постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві від 14 листопада 2018 року на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Форінт» набуло прав первісного кредитора щодо стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором та договором поруки заявник просив суд задовольнити заяву про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт» у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на стадії виконання судового рішення, а саме у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_2 та у виконавчому листі № 490/1113/13-ц щодо боржника ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року заяву задоволено.

Замінено сторону стягувача у справі № 490/1113/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт».

Ухвала суду мотивована тим, що звернення ТОВ «ФК «Форінт» із заявою про надання йому статусу стягувача до боржників відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відбулося матеріальне правонаступництво щодо сторони кредитора у зобов`язанні (стягувача) у справі після набрання рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження з виконання цього рішення суду, тобто на стадії виконання судового рішення, а не витребування права вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, у якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 512, 513, 514 ЦК України, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що у разі, якщо заміна кредитора у зобов`язанні відбувається декілька разів, відповідно, кожний попередній кредитор після передачі права вимоги наступному кредитору втрачає будь-які права щодо боржника за зобов`язанням, а останній кредитор не може витребувати право вимоги від тих кредиторів, від яких останній кредитор не набув прав за зобов`язанням.

ТОВ «ФК «Форінт» отримало право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 до позичальника ОСОБА_2 та за договором поруки від 31 липня 2009 року № 010/01-04/08/392/2 до поручителя ОСОБА_3 від ПАТ «Вектор Банк». Відповідно ТОВ «ФК «Форінт» має право витребувати право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 і за договором поруки від 31 липня 2009 року № 010/01-04/08/392/2 саме від ПАТ «Вектор Банк», а не від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Заявник посилається на неврахування судами висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 2-102/201.

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року

№ 010/01-04/08-392 у розмірі 97 166,03 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 86 332,19 дол. США, простроченої заборгованості за кредитом - 4 777,65 дол. США, заборгованості за відсотками - 5 727,97 дол. США, пені за несвоєчасну сплату кредиту - 148,02 дол. США, пені за несвоєчасну сплату відсотків - 180,20 дол. США.

На підставі зазначеного рішення Центральний районний суд м. Миколаєва 23 червня 2013 року видав виконавчі листи, які ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав 05 липня 2013 року.

Згідно з інформацією за результатам пошуку виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП) станом на 23 січня 2020 року виконавче провадження № 52448599 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на підставі виконавчого листа № 490/1113/13-ц, відкрите на підставі постанови державного виконавця 04 жовтня 2016 року.

З наявної в матеріалах справи інформації за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 23 січня 2020 року виконавче провадження № 47050178 щодо боржника ОСОБА_3 відкрито 28 березня 2015 року.

Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 листопада 2018 року виконавчий лист про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 повернуто стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 08 жовтня 2020 року змінила прізвище на ОСОБА_1 , актовий запис № 38.

08 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладений договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ПАТ «Вектор Банк» своє право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , а також договір відступлення прав за договором поруки від 03 липня 2009 року № 010/01-04/08-392/2, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , згідно з реєстрами до вказаних договорів Додатків № 1.

Згідно з меморіальним ордером від 08 грудня 2016 року № 1683 ПАТ «Вектор Банк» сплатило на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором факторингу 2 000 000 грн.

08 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладений договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) та договір відступлення прав за договорами поруки, відповідно до умов яких ПАТ «Вектор Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Форінт» свої права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 до позичальника ОСОБА_2 , та за договором поруки від 31 липня 2009 року № 010/01-04/08/392/2 до поручителя ОСОБА_3 , згідно з реєстрами до вказаних договорів Додатків № 1.

Відповідно до платіжного доручення від 08 грудня 2016 року № 128 ТОВ «ФК «Форінт» сплатило на користь ПАТ «Вектор Банк» за договором факторингу 2 010 000 грн.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у спірному випадку відбулася заміна кредитора у правовідносинах щодо виконання кредитного договору від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392, а тому його права та обов`язки перейшли до ТОВ «ФК «Форінт». Заявник набув права вимоги до позичальника та поручителя за кредитним договором від 03 липня 2008 року №010/01-04/08-392 та за договором поруки від 31 липня 2009 року №010/01-04/08/392/2.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Форінт» про заміну стягувача у справі (стягувача у виконавчому провадженні та у виконавчому листі) її правонаступником, суди попередніх інстанцій виходили з наявності правових підстав для задоволення таких вимог.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічні приписи містяться в частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із відповідними заявами, зокрема про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження

№ 61-4475св20).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Встановивши, що на підставі договору про відступлення права вимоги 08 грудня 2016 року ТОВ «ФК «Форінт» є новим кредитором у правовідносинах щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за кредитним договором та договором поруки, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідно до статті 442 ЦПК України зазначена обставина є підставою для заміни сторони стягувача (відповідно у виконавчому провадженні та виконавчому листі).

У касаційній скарзі заявниця посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 2-102/2011.

Зазначає, що ТОВ «ФК «Форінт» отримало право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 010/01-04/08-392 до неї як позичальника та за договором поруки від 31 липня 2009 року № 010/01-04/08/392/2 до поручителя ОСОБА_3 від ПАТ «Вектор Банк», а відповідно має право витребувати право вимоги за указаними договорами саме від ПАТ «Вектор Банк», а не від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Верховний Суд відхиляє зазначені доводи з огляду на таке.

Встановлено, що на час подання заяви ТОВ «ФК «Форінт» саме товариство є правонаступником первинного стягувача.

У справі № 2-102/2011, на яку посилається заявниця, суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що стягувач за рішенням суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало право вимоги іншому стягувачу - ПАТ «КристалБанк», а ПАТ «КристалБанк» передало ТОВ «ФК «Форінт», від якого, як від первісного кредитора, отримав право вимоги заявник.

Водночас у справі, яка переглядається, суди виходили з доведеності передачі права вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Вектор Банк», а далі - до ТОВ «ФК «Форінт».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про заміну стягувача у виконавчому провадженні та виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак