Провадження № 22-ц/801/613/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 рокуСправа № 127/29312/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2023 року про повернення заяви, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Королем О.П.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2022 заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали, в зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України.

16.01.2023 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заяву визнано неподаною та повернуто на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки для отримання висновку органу опіки та піклування про можливість призначення опікуна необхідно відкрити провадження у справі, що не було зроблено судом першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу від іншого учасника справи не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду поза межами доводів та в межах вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи заяву, суд вказав, що ОСОБА_1 у визначений судом строк не усунуто недоліки заяви, оскільки заявником до заяви не додано висновок органу опіки та піклування про можливість призначення опікуном ОСОБА_1 над недієздатною фізичною особою, а також не надано доказів про те, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду та відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України та виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 N 34/166/131/88 визначено порядок встановлення опіки, умови та підстави для прийняття рішення щодо опікуна.

Так, опіка установлюється над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань (п.2.1.). Опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці, або за місцем проживання опікуна. Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п.2.4.).

Установи та особи … повинні повідомити про повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування). Такими особами та установами є … судові органи (п.2.5.). Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян)… Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною (п.3.3.).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, суд встановлює над нею опіку. Відповідно до Правил опіки та піклування лише це судове рішення є підставою для вирішення питання про призначення опікуна визнаній недієздатною особі та направлення такого подання до суду, який і вирішує за цим поданням питання про призначення певної особи опікуном.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що безпідставною є вимога суду про процесуальний обов`язок заявника ще до визнання особи недієздатною подати суду разом із заявою подання або відповідний висновок органу опіки і піклування про призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів про те, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Подана ОСОБА_1 заява про визнання фізичної особи недієздатною за своїм змістом відповідає вимогам ч. 3 ст. 297 ЦПК України. У ній на власний розсуд заявником викладено обставини, якими він обґрунтував підстави для визнання фізичної особи недієздатною та послався на певні докази, які приєднав до заяви.

Апеляційний суд вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим заявником в обґрунтування вимог, що є неприпустимим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Вказане вище вказує, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, апеляційна інстанція, виходячи за межі доводів апеляційної скарги, вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало