ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Суми

Справа №592/5966/22

Номер провадження 22-ц/816/218/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 листопада 2022 року, в складі судді Алфьорова А.М., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в:

06 вересня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 06 лютого 2017 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого він отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язання по поверненню якого належним чином не виконував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і на дату смерті мав перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9650 грн 60 коп. Спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і на підставі ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання спадкодавця.

04 червня 2020 року банк у порядку ст. 1281 ЦК України звернувся з претензією до Сумської міської державної нотаріальної контори 23 червня 2020 року та отримав відповідь нотаріальної контори про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 06 лютого 2017 року у сумі 9650 грн 60 коп, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 листопада 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність наявності спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , оскільки відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 постійно проживали із спадкодавцем і за відсутності відмови від прийняття спадщини, поданої у порядку ст. 1273 ЦК України, а саме протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України. Факт постійного проживання відповідачів разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відміткою у паспорті про місце реєстрації спадкодавця та відповідачів, що в силу положень ст. 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність їм спадщини з часу її відкриття. За відсутності доказів того, що відповідачі не проживали разом із позичальником за адресою реєстрації на момент відкриття спадщини, вони вважаються належними спадкоємцями.

Відсутність у спадковій справі даних про спадкове майно боржника не свідчить, що таке майно відсутнє і відповідачі не прийняли спадщини. При цьому, відповідачі не надали доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, тому на них лежить обов`язок відшкодування боргу спадкодавця у повному обсязі. Доводить, що банк, як фінансова установа, не входить до переліку юридичних осіб, які мають право отримувати інформацію, що становить нотаріальну таємницю, тому позивач, як кредитор спадкодавця, не має можливості самостійно встановити обсяг спадкового майна боржника ОСОБА_4 , оцінити його у грошовому еквіваленті. За відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був встановити таку інформацію.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 06 лютого 2017 року був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, сума якого неодноразово змінювалася (а.с. 30, 31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 99).

За даними розрахунків АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором склала 9650 грн 60 коп (а.с. 14-20).

04 червня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Сумської міської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 14 травня 2020 року по кредитному договору № б/н від 26 червня 2017 року, укладеному між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за яким рахується заборгованість у розмірі 9650 грн 60 коп. Просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком (а.с. 100, 101).

Листом від 16 червня 2020 року Сумська міська державна нотаріальна контора Сумської області повідомила банк, що претензія кредитора до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнята 11 червня 2020 року та заведена спадкова справа № 459/2020. Станом на 16 червня 2020 року спадкоємці з заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. При зверненні спадкоємців до нотаріальної контори їм буде повідомлено про наявність претензії кредитора та необхідність погашення кредиторської заборгованості (а.с. 102).

25 серпня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено на адресу відповідачів (кожному окремо) лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н, укладеним 26 червня 2017 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі 9650 грн 60 коп (а.с. 103, 104, 105).

Згідно з паспортними даними та Витягами з Реєстру територіальної громади (Сумська територіальна громада) від 07 вересня 2022 року, боржник ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 91-98, 114, 115, 116). Відомості про зняття з їх реєстрації за цією адресою відсутні.

Із витребуваної апеляційним судом копії спадкової справи № 459/2020 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого 15 березня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 помела ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 119).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитом із спадкоємців померлого боржника ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з то, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, за рахунок якого можуть бути задоволені його вимоги як кредитора, тому, за відсутності даних щодо спадкування відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будь-якого майна позичальника та про вартість такого майна, вважав позов необґрунтованим.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може погодитись, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Судом першої інстанції, на підставі належним чином досліджених доказів, було правильно встановлено, що за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто, для спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що у разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, або відсутності спадкового майна особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

У постанові від 22 січня 2020 року в справі № 306/2000/16-ц Верховний Суд вказав, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07 лютого 2023 року, отриманої на запит суду, ОСОБА_4 був власником земельної ділянки з кадастровим № :02:005:0083 площею 2,5042 га та земельної ділянки з кадастровим № :02:005:0221 площею 0,5037 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Зеленківської с/ради Недригайлівського району Сумської області.

Отже, на момент смерті ОСОБА_4 , йому на праві власності належало нерухоме майно - земельні ділянки, тому вони входять до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України.

За встановлених обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність спадкового майна, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Власником квартири АДРЕСА_2 , в якій був зареєстрований спадкодавець на час смерті та значаться зареєстрованим відповідачі, є ОСОБА_2 .

Відповідачі прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже проживали разом із спадкодавцем на момент її відкриття та не відмовились від прийняття спадщини в установленому порядку. Свідоцтва про право на спадщину відповідачам не видавались.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, є помилковим.

Крім того, суд не звернув уваги не те, що, з урахуванням предмету спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст. 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Однак, у позовній заяві банк посилається на наявність у спадкодавця заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2017 року, при цьому, у листах-претензіях про погашення заборгованості, які направлялися Сумській міській державній нотаріальній конторі та відповідачам, банк вказував про невиконання позичальником ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором № б/н від 26 червня 2017 року (а.с. 101, 103, 104, 105).

Вказане викликає обґрунтовані сумніви, що заявлена до стягнення заборгованість у сумі 9650 грн 60 коп виникла саме за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2017 року, укладеним на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 31), на підставі якої заявлено позов.

З огляду на викладене, вирішуючи позов в межах заявлених вимог, апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення із спадкоємців померлого боржника ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2017 року у розмірі 9650 грн 60 коп.

У той же, час колегія суддів вважає зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом 28 серпня 2022 року (поштою), який отриманий судом 06 вересня 2022 року про стягнення заборгованості за кредитним договором із до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у сумі 9650 грн 60 коп (а.с. 112).

Провадження у справі відкрито ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2022 року (а.с. 117).

Згідно з свідоцтвом про смерть, Серія НОМЕР_3 , виданим 15 березня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Старі Вирки Сумського району Сумської області, актовий запис № 900 (а.с. 119).

Після смерті ОСОБА_1 заведена спадкова справі № 643/2021, розпочата 14 липня 2021 року Сумською міською державною нотаріальною конторою Сумської області.

Тобто, до звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із зазначеним позовом відповідач ОСОБА_1 померла.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У ст. 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

У ст. 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною 1 ст. 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.

На час пред`явлення позову та відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_1 значилася померлою, її цивільна правоздатність і дієздатність припинились 12 березня 2021 року.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , а відкривши провадження у справі в цій частині, суд мав його закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що провадження у справі підлягає закриттю в частині позовних вимог банку до відповідача ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України, у зв`язку з її смертю, яка настала до подачі позовної заяви.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 376 ЦПК України, недотримання судом вимог цивільного процесуального закону є підставою для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення із спадкоємців боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2017 року у розмірі 9650 грн 60 коп, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки, вимоги позову та апеляційної скарги банку задоволені не були, судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, за апеляційний перегляд справи компенсації не підлягає.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 листопада 2022 року у частині позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2017 року у розмірі 9650 грн 60 коп змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина