Справа № 214/2932/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заявниці ОСОБА_2

за участю представника заінтересованої особи - Лавренкова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Державна міграційна служба України, про встановлення юридичного факту, суд

ВСТАНОВИВ :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася с. Зарєч`є, Плавського району, Тульської області, на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви навела наступне. Вона згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем її народження є с. Зарєч`є, Плавського району, Тульської області, зараз територія Російської Федерації. Актовий запис про народження №2В здійснений 09.06.1989 року Відділом записи актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення Плавський район. У свідоцтві про її народження зазначена її національність - циган, росіянка. Батьком зазначений- ОСОБА_3 . Матір`ю зазначена - ОСОБА_4 . До травня 1990 року її родина у складі її батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 , її ОСОБА_1 та її молодшої сестри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкали за місцем її народження - у селі Зарєч`є, Плавського району Тульської області, Російська Радянська Соціалістична Федеративна Республіка, ОСОБА_6 . У травні 1990 року померла її мати - ОСОБА_4 . Точна дата смерті їй не відома, свідоцтва про смерть не має, отримати не має можливості через військові дії Російською Федерацією. Після смерті матері ОСОБА_4 її батько ОСОБА_3 перевіз її і її молодшу сестру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на територію України до м. Луганськ де вони поселилися у буд. АДРЕСА_1 у травні 1990 року. З травня 1990 року їхня родина постійно мешкала на території України у м. Луганськ. У 1993 році вона пішла на навчання до Луганської загальноосвітньої школи № 28 де провчилася 5 років. У подальшому навчатися їй не дозволив її батько ОСОБА_3 У м. Луганськ вона постійно проживала з травня 1990 року до 2014 року і була змушена його покинути з причини його тимчасової окупації. У м. Кривий Ріг вона перебуває з 2014 року мешкає в орендованому житлі. Зараз вона мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Паспорта громадянина України вона ніколи не отримувала і з цієї причини він є у неї відсутнім. Вона не є громадянкою якоїсь іншої держави бо вважає, що належить до громадянства України. У неї народилося двоє дітей, які не мають свідоцтва про народжені оскільки вона не має паспорту громадянина України і вона не має можливості здійснити реєстрацію їх народження у органі РАЦС. На дату 24 серпня 1991 року - День оголошення Незалежності України і на дату 13 листопада 1991 року на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) вона постійно мешкала на території України мешкаючи з батьком ОСОБА_3 та молодшою сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (як і вона уроджена у селі Зарєч`є, Плавського району, Тульської області) за адресою: АДРЕСА_1 . Мешкала її родина за цією адресою без офіційної реєстрації місця мешкання. На даний час її батько ОСОБА_3 є померлим. Свідоцтво про його смерть вона не має, оскільки він помер коли вона ще була неповнолітньою дитиною. Вона та її молодша сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усе своє життя мешкають разом як одна родина. Вони мешкали разом у м. Луганськ, разом його покинули з причини тимчасової його окупації і разом мешкають у АДРЕСА_2 . Вона має двох неповнолітніх дітей і її сестра теж має двох неповнолітніх дітей. Обидві вони є неодруженими і мешкають разом з дітьми як одна родина. Моя сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала паспорт громадянина України НОМЕР_1 , який виданий 31.01.2006 року Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області. Вона неодноразово зверталася до органів міграційної служби України, у тому числі і у Саксаганський відділ державної міграційної служби України для отримання паспорту громадянина України, але вона не мала можливості надати повного пакету документів для отримання паспорту громадянина України і їй було відмовлено. Факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року вона буде доводити у судовому засіданні за допомогою свідків яким цей факт є відомим. Факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року опосередковано підтверджується тією підставою, що її рідна сестра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала паспорт громадянина України НОМЕР_1 , який виданий 31.01.2006 року Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області. У свідоцтві про її народження та у свідоцтві про народження її сестри ОСОБА_5 , 1987 року народження зазначене одне і те саме місце народження, а саме: село Зареч`є, Плавського району, Тульської області. Матір`ю у їхніх з сестрою свідоцтвах про народження зазначена одна і та сама особа ОСОБА_4 . Вона є особою без громадянства, але вона вважає що належить до громадянства України і для підтвердження факту належності громадянства України їй є потрібним встановити у судому порядку факт її постійного поживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року.

У судовому засіданні заявниця заву підтримала, просила задовольнити.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Державна міграційна служба України у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви.

В судовому засіданні 10.11.2022 року заявниця ОСОБА_1 пояснила, що вона народилась в Тульській області. Вона переїхала у 1990 році на Україну. Паспорт вона ніколи не отримувала.

В судовому засіданні 10.11.2022 року, в якості свідка був допитаний ОСОБА_7 , який пояснив наступне. ОСОБА_1 знає з того часу, як у 1990 році її, її батько, перевіз до м. Луганськ. Вони жили по сусідству, разом ходили до школи №28. ОСОБА_1 покинула навчання в третьому класі. В м. Луганськ вони приїхали в травні 1990 року. В 2014 році вони разом переїхали до м. Кривого Рогу.

В судовому засіданні 10.11.2022 року, в якості свідка була допитана ОСОБА_5 , яка пояснила наступне. ОСОБА_1 її рідна сестра. Вони обидві народилися в Росії, коли померла мати, їх батько перевіз до м. Луганськ. В м. Луганськ вони жили разом з бабусею та родичами. Як вони переїжджали з Тульської області, вона не пам`ятає.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про народження (а.с.4,5), акт (а.с. 7), свідоцтво про смерть (а.с. 82).

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом"; проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с.4,5), акт (а.с. 7), свідоцтво про смерть (а.с. 82), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідків допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідків є достовірними. При цьому суд приймає до уваги, що підстав вважати, що свідки надали неправдиві показання у судовому засіданні, не встановлено. Та обставина, що вони надали показання про події, під час яких у 1991 році були малолітніми, не викликає у суду сумнівів в їх щирості, оскільки вказані свідки тривалий час знають заявницю, що дає підстави вважати, що вони достатньої освічені про вказані події.

Також суд бере до уваги, що представник заінтересованої особи не надав будь-яких доказів на спростування тієї обставини, що заявниця проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Згідно свідоцтва про народження, заявниця ОСОБА_1 народилася в с. Зарєч`є Плавського району Тульської області, батьками якої є ОСОБА_3 , національність якого зазначена циган, та мати ОСОБА_4 , національність якої зазначена росіянка (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_4 , після смерті якої у 1990 році батько заявницю разом з сестрою ОСОБА_5 вивіз до м. Луганськ Україна, з цього часу вона з сестрою та батьком проживала на території України, що встановлено змістом заяви.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько заявниці ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГС Кам`янобрідського районного управління юстиції м. Луганськ (а.с. 82).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів міграційної служби України, у тому числі і у Саксаганський відділ державної міграційної служби України для отримання паспорту громадянина України, але вона не мала можливості надати повного пакету документів для отримання паспорту громадянина України і їй було відмовлено, що встановлено змістом заяви.

За нормами статті 315 ЦПК України, суд встановлює факти, що мають виключно юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання паспорту громадянина України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 18.01.2001 громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України, або на момент набрання чинності вище вказаного Закону (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991, в тому числі: осіб, які за станом на 13.11.1991 проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24.08.1991 або за станом на 13.11.1991 відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Отже, на підставі наявних у справі письмових доказів, пояснень заявниці та показань свідків, допитаних у судовому засіданні, з урахуванням того, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року необхідно заявниці для подальшого звернення до відповідних органів Державної міграційної служби України з метою отримання паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку та про задоволення заяви ОСОБА_1 із встановленням того факту, що остання постійно проживала на території України на момент 24.08.1991 року.

Таким чином, заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 293, 294, 315, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України» суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа Державна міграційна служба України (м. Київ, вул. Володимирська, 9) про встановлення юридичного факту - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зарєч`є Плавського району Тульської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Судові витрати по справі покласти на заявницю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 13 лютого 2023 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов