ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2268/23 Справа № 212/5156/22 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/5156/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толстих Олександр Юрійович, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Толстих О.Ю., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»» (далі за текстом ПрАТ «ЦГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ЦГЗК», яке є правонаступником ВАТ «Центральний ГЗК», в період з 11 квітня 2004 року по 05 лютого 2007 року на посаді помічника машиніста бурової установки Петрівського кар`єру.

Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійне захворювання хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1, білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, парезом лівої стопи, фаза загострення. Стан після дискектомії L5-S1 (2016 рік), та інтерламінектомії (15 лютого 2019 року).

Висновком МСЕК від 20 квітня 2021 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % (радикулопатія), висновком МСЕК від 02 травня 2022 року в розмірі 25 % (радикулопатія), за результатами переогляду від 01 листопада 2022 року позивачу було встановлено 50 % (радикулопатія) втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком яких є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Уточнивши позовні вимоги (а.с. 35-39) розмір завданої моральної шкоди оцінив в 130 000 гривень.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Толстих О.Ю., просив суд стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на його користь у відшкодування моральної шкоди 130 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 55 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 був обізнаний про умови праці на підприємстві та жодного разу за період роботи не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Відтак він самостійно виявив бажання працювати в умовах шкідливих виробничих факторів. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди професійними захворюваннями діями відповідача, оскільки професійне захворювання виникло внаслідок шкідливих умов праці на посаді машиніста бурової установки бурової дільниці № 2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром». Суд першої інстанції не надав належної оцінки, що професійне захворювання у позивача виникло через великий проміжок часу після припинення трудових відносин з відповідачем. Також, відповідач має сумніви щодо періодів трудових відносин позивача з іншими підприємствами після звільнення з підприємства відповідача. Вважає, що позивачем не було доведено причинно-наслідковий зв`язок спричинення йому моральної шкоди саме відповідачем, тому відсутні підстави для задоволення позову. Судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач звернувся з аналогічними позовними вимогами до ПрАТ «ММК ім. ІЛЛІЧА». Позивачем помилково прийнятий акт розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння) та висновки МСЕК в якості факту спричинення останньому моральних страждань. Також, відповідач не погодився із заявленим розміром моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також вказує, що, у разі якщо сума моральної шкоди, визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, то сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПРАТ «ЦГЗК» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 червня 2004 року по 06 травня 2006 року працював на підприємстві відповідача на посаді помічника машиніста бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру гірничого управління, з 06 травня 2006 року по 01 липня 2006 року працював машиністом бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру гірничого управління та з 01 липня 2006 року по 05 лютого 2007 року працював машиністом бурової установки на буровій дільниці Петрівського кар`єру. 05 лютого 2007 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 21-23)

09 лютого 2021 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, згідно якого позивачу було встановлено професійне захворювання - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг.

В п. 17 вказаного Акту зазначено, що працюючи машиністом бурової установки на буровій дільниці № 2 ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром» в умовах Першотравневого кар`єру ПрАТ «Північний ГЗК» виконував роботи з керування буровим станком СБШ-250МНА під час буріння свердловин. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця умови праці характеризувались важкістю праці, показники якої перевищували нормативні значення. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання ОСОБА_1 послужив профмаршрут: 06.2004 02.2007 помічник машиніста бурової установки, машиніст бурової установки Петрівського кар`єру ВАТ «ЦГЗК»; 08.2009-06.2010, 10.2011-12.2013 машиніст бурової установки ВАТ «ММК ім. Ілліча», ГЗК «Укрмеханобр».

Причиною виникнення професійного захворювання визначено важкість праці: робоча поза (незручна) становить: 30,6 % при нормативному значенні до 25 %; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 148 при нормативному значенні до 100; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 38 при нормативному значенні до 30 згідно з ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248» (п. 18 Акту). (а.с. 8-10)

Довідкою МСЕК № 059685 від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 05 квітня 2021 до 01 травня 2022 року. (а.с. 40)

За результатом наступного переогляду позивачу повторно було встановлено 25 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 01 травня 2022 до 01 травня 2025 року (довідка МСЕК №060322 від 02 травня 2022 року). (а.с. 11)

Довідкою МСЕК № 122318 від 01 листопада 2022 року при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено 50 % втрати професійної працездатності за радикулопатією з 24 жовтня 2022 до 01 листопада 2024 року з наступним переоглядом 01 жовтня 2024 року, та встановлено ІІІ групу інвалідності. (а.с. 41)

Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14 липня 2022 року № 1183: загальний стаж у шкідливих умовах - 9 років 1 міс., в т.ч. на посаді помічника машиніста бурової установки, машиніста бурової установки Петровського кар`єру ВАТ «ЦГЗК». (а.с.19-20)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 55 000 гривень, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 50 %, наявності у позивача ІІІ групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також, згідно профмаршруту, тривалість праці позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача (06.2004 - 02.2007 роки) та періоди праці позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 лютого 2021 року, підставою для встановлення професійного характеру захворювання ОСОБА_1 послужив профмаршрут:

- 06.2004-02.2007 помічник машиніста бурової установки, машиніст бурової установки Петрівського кар`єру ВАТ «ЦГЗК»;

- 08.2009-06.2010; 10.2011-12.2013 машиніст бурової установки ВАТ «ММК ім. ІЛЛІЧА» ГЗК Укрмеханобр».

Причиною виникнення професійного захворювання позивача є його робота протягом 03 років 05 місяців в шкідливих умовах впливу шкідливих факторів.

Отже, роботодавець ПрАТ «ЦГЗК», який є правонаступником ВАТ «ЦГЗК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПрАТ «ЦГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Суд, у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого лікування у медичних закладах.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, позивач не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Все це постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному стані, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював в шкідливих умовах праці безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 лютого 2021 року причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, колегія суддів не бере до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач працював на підприємстві відповідача незначний проміжок часу та після трудових відносин з відповідачем працював на інших підприємствах в несприятливих та шкідливих умовах праці, що також могло визначитись на стані здоров`я позивача та вплинути на ступінь втрати професійного захворювання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначав роки трудового стажу у шкідливих умовах тільки на підприємстві відповідача, які також зазначені в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 лютого 2021 року, як профмаршрут для встановлення професійного характеру захворювання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів тільки на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК», як правонаступника ВАТ «ЦГЗК», (06.2004-02.2007 роки),відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 50% та визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста