Справа № 500/1240/17
Провадження № 2/946/1495/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання - Кріпакової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, остаточно уточнивши свої позовні вимоги 03.06.2021, та просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 643790,32 грн та понесені у справі судові втрати.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу № 1305 від 12.07.1996, укладеного на Одеській товарній біржі (представництво в м. Ізмаїл), бабуся позивачки ОСОБА_5 придбала у власність 1/10 частину будинку (квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.03.2012 по справі 22ц/1590/889/2012 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.06.2012 вказаний договір купівлі-продажу було визнано дійсним. Даний договір купівлі-продажу було зареєстровано в Ізмаїльському МБТІ 05.08.1996. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2005 по справі № 2-6033/2005 було визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказане нерухоме майно. Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на це майно була здійснена Ізмаїльським МБТІ 07.02.2006. У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2011 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2005 було скасоване, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, де рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.09.2015 по справі № 1510/467/12, в позові про визнання права власності на нежиле приміщення ОСОБА_2 відмовлено. Між тим, під час чинності рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 12.08.2005, ОСОБА_2 звернувся до суду з іншим позовом про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 11.02.2009 позов ОСОБА_2 було задоволено. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію права власності на самостійний об`єкт нерухомості. Таким чином, останнім правовстановлюючим документом ОСОБА_2 на спірне рухоме майно було саме рішення суду від 11.02.2009. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2015 зазначене рішення було скасоване, а в позові ОСОБА_2 було відмовлено. Проте ще з моменту скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської ласті від 12.08.2005 судом касаційної інстанції у грудні 2011 року ОСОБА_2 було відомо про відсутність у нього прав на спірне майно. 02.03.2016 державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірне рухоме майно була скасована. Однак за день до скасування реєстрації права власності 01.03.2016 ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_6 договір оренди спірного нерухомого майна у вигляді будинку крамниці, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . За умовами п.п. 5.1., 15.1. спірного договору оренди орендна плата складає 3000,00 грн на рік, а договір оренди укладено строком на 2 роки та сім місяців. В свою чергу ОСОБА_6 17.02.2017 уклав з ТОВ «СМАРТ ФІНЕКСПЕРТ» в особі чеської філії TOB «СМАРТ ФІНЕКСПЕРТ» договір суборенди № 1, за умовами якого орендар надав суборендарю у строкове платне володіння та користування на умовах суборенди нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . За умовами п.п. 3.2, 3.3, 5.3 договору суборенди № 1 від 17.02.2017 цей договір укладено строком на 1 рік з можливістю пролонгації. Розмір плати за суборенду становить 22500,00 грн на місяць. На сьогоднішній день ТОВ «СМАРТ ФІНЕКСПЕРТ» припинило користування зазначеним приміщенням. На підставі акту державного виконавця від 20.07.2018 ОСОБА_2 звільнив спірне приміщення. Таким чином у період з 02.03.2016 (день скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірне приміщення) по 20.07.2018 (день звільнення ОСОБА_7 приміщення за актом державного виконавця) відповідач ОСОБА_2 незаконно користувався спірним приміщенням, чим порушив її права власника. Внаслідок порушення відповідачем прав позивачки, їй було завдано збитків у вигляді доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було б порушено. З 03.02.2016 по 20.07.2018 нею отримувалася б орендна плата в розмірі, тотожному з розміром плати за суборенду, що її сплачувало ТОВ «Смарт Фінексперт» в розмірі 643790,32 грн. Враховуючи, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірна нерухомість належить їй з часу відкриття спадщини, тому вона має право на захист свого права в установленому законом порядку.

Рух справи

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 21.03.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.05.2017 у задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.10.2017 витребувано докази по справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.10.2017 залучено співвідповідачів.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2017 виправлено описку в ухвалі суду від 18.10.2017.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 05.12.2017 клопотання позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2017 задоволено клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2018 заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.05.2018 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 23.05.2018 у задоволені заяви про часткове скасування заходів забезпечення позову та зупинення вчинення виконавчих дій представника відповідача відмовлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.06.2018 заяву Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення суду задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2018 виправлено описку в ухвалі суду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2023 заяву представника позивача про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2018 заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.06.2019 заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.08.2017, залишено без задоволення.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.01.2021 заяву представника позивача про відвід судді Грубіян Л.І. задоволено, справу передано до канцелярії для її подальшого розподілу у відповідності до ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліна С.М. від 22.04.2021 задоволено самовідвід.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 05.05.2021 справу прийнято до свого провадження в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2021 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 заяву про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно заяви від 02.07.2021 просила розглядати справу за її відсутності. Згідно письмових пояснень від 15.09.2021 (т. 5 а.с. 57) та від 17.02.2022 (т. 5 а.с. 99) позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві в редакції від 03.06.2021, щодо укладення договору оренди № 1 від 23.12.2003 із ОСОБА_8 пояснила, що вказаний договір за домовленістю сторін було розірвано 12.01.2012 у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 фактично позбавив ОСОБА_8 можливості використовувати об`єкт оренди у власній підприємницькій діяльності. У період, за який пред`являються вимоги про відшкодування збитків, вищевказана частина будинку з вини відповідача не перебувала у володінні як законного власника ОСОБА_5 , а з моменту прийняття спадщини - позивачки, так і у володінні орендаря, з яким законним власником або спадкоємцем було б укладено договір оренди. За оренду вищевказаного приміщення ТОВ «Смарт Фінексперт» сплачувало обраному ОСОБА_2 орендарю суборендну плату в розмірі 22500 грн на місяць. На реальність орендної плати у заявленому в позові розмірі вказують і умови укладеного 01.08.2020 між позивачкою та ТОВ «Сота-Альянс» договору оренди, за умовами якого розмір орендної плати за оренду нежитлового приміщення встановлено в сумі 21053 грн на місяць.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно відзиву на позов від 28.07.2021 (т. 5 а.с. 35), відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав № 267418584 від 20.07.2021 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 лише 21.12.2020. Таким чином, право власності у останньої виникло з моменту реєстрації нерухомого майна. Тому вимоги щодо упущеної вигоди за період з 03.02.2016 по 20.07.2018 у позивачки безпідставні. Вона не мала можливості здавати вищезазначене приміщення в оренду та отримувати вигоду, не мала можливості укладати договір найму ні на яких умовах. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа має бути власником та довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Позивачка не довела, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний та реальний дохід. Матеріали справи не містять будь-якого обґрунтованого доказу реальності отримання доходів позивачкою. При обґрунтуванні суми, з якої необхідно виходити при розрахунку упущеної вигоди, позивачка безпідставно бере розмір щомісячних виплат за договором суборенди між ОСОБА_6 та ТОВ «Смарт Фінексперт». Укладений ОСОБА_6 договір суборенди з ТОВ «Смарт Фінексперт» не дає позивачу підстав вважати, що він міг розраховувати на укладення договору оренди на тих самих умовах та за такою самою орендною платою. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Згідно заяви від 21.10.2021 (т. 5 а.с. 69) ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_5 уклала із ОСОБА_8 договір оренди № 1 від 23.12.2023, за яким отримала у платне користування до 23.12.2023 1/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Упродовж 5 років ОСОБА_8 сплатила ОСОБА_3 обумовлену суму 500000 грн, що підтверджують відповідні розписки, а тому підстав для стягнення упущеної вигоди спадкоємцем ОСОБА_5 немає.

У судовому засіданні ІІІ особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.07.1996 між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на Одеській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - 1/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрованого в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 1305 від 12.07.1996 (т. 1 а.с. 1-6).

04.08.2005 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 1/10 частини домоволодіння (магазину), розташованого по АДРЕСА_2 , який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2005 № 2-6033-2005 визнано дійсним та за ОСОБА_2 визнано право власності на вищевказану частину домоволодіння (т. 1 а.с. 7).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2009 № 2-1491-2009 виділено 1/10 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , в окремий об`єкт нерухомості, визнано за ОСОБА_2 право власності на крамницю по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 8).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.12.2011 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2005 та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.07.2011 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 10).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.03.2012 № 22ц/1590/889/2012 та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012 визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/10 частини будинку АДРЕСА_6 , який укладено 12.07.1996 між ОСОБА_9 і ОСОБА_5 у представництві м. Ізмаїл Одеської товарної біржі та зареєстрований 05.08.1996 в Ізмаїльському бюро технічної інвентаризації за № 1305 (т. 1 а.с. 12-13, 14).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16.12.2015 № 22-ц/785/2158/15 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2009 скасовано та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , МПКПП «Чайка», МПП «Чайка», 3-ої особи КП «Ізмаїльське МБТІ», про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості (т. 1 а.с. 15-17).

02.03.2016 скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вищевказану нерухомість згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2016 (т. 1 а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Згідно довідки приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. від 20.02.2017, ОСОБА_1 є спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 9).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2016 № 500/1261/16-ц, та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2016, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 20, 21).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2015 № 1510/467/12 та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2015 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нежиле приміщення відмовлено (т. 1 а.с. 24, 25).

Згідно з довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 13.01.2017 № 1, ОСОБА_5 є власником 1/10 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 (колишня адреса: АДРЕСА_2 на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови № 57р від 19.02.2016) на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2016 та ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2016 (т. 1 а.с. 23).

01.03.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладений договір оренди на будинок (крамницю), розташований за адресою: АДРЕСА_7 , з орендною платою 3000 грн на рік строком на 2 роки 7 місяців (т. 1 а.с. 162).

17.02.2017 між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «СМАРТ ФІНЕКСПЕРТ» укладений договір суборенди № 1 на строкове платне володіння та користування на умовах суборенди нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , із загальним розміром суборенди за один місяць 22500 грн (т. 1 а.с. 166-167).

31.01.2018 додатковою угодою дію договору суборенди № 1 від 17.02.2017 припинено, нежитлове приміщення повернуто ФОП ОСОБА_6 згідно акту прийому-передачі від 31.01.2018 (т. 3 а.с. 70).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2018 встановлено спосіб та порядок виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2017 в частині зобов`язання ТОВ «Смарт Фінексперт» передати на відповідальне зберігання 1/10 частину будинку АДРЕСА_8 ОСОБА_3 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 передати на відповідальне зберігання передати на відповідальне зберігання вказане нерухоме майно ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 241).

Згідно з актом державного виконавця від 20.07.2018, державним виконавцем здійснено вихід за вищевказаною адресою та в результаті огляду встановлено, що приміщення пусті, відсутнє рухоме майно (т. 4 а.с. 240).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2021 № 267418584, ОСОБА_1 є власником (1 частка) будинку АДРЕСА_3 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2020 № 946/813/20, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55990942 від 29.12.2020 (т. 5 а.с. 40).

01.08.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сота-Альянс» укладено договір оренди № 2/2020 на строкове платне користування нежилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 роки 11 місяців з щомісячною орендною платою 21053 грн (т. 5 а.с. 105).

Позиція суду

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

На підтвердження позовних вимог позивачкою надано розрахунок, згідно якого з 03.02.2016 (з дня скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне приміщення) по 20.07.2018 (день звільнення відповідачем приміщення згідно з актом державного виконавця) вона могла б отримувати орендну плату в розмірі, тотожному розміру плати за суборенду, що її сплачувало ТОВ «Смарт Фінексперт», а саме: 22500 грн*28+22500/31*19=643790,32 грн.

Наданий розрахунок складено, виходячи з договору суборенди, укладеного 17.02.2017 між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Смарт Фінексперт», не стосується усього заявленого позивачкою періоду та не доводить можливість позивачки укласти договір оренди нерухомого майна на таких самих умовах.

Отже вказаний розрахунок є теоретичним та не підтверджений належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір доходу, який могла б і повинна була отримати позивачка.

Наданий позивачкою договір від 01.08.2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сота-Альянс» на строкове платне користування нежилим приміщенням з щомісячною орендною платою 21053 грн (т. 5 а.с. 105), суд не приймає в якості належного доказу можливості отримання позивачкою доходу за оренду приміщення, оскільки він не стосується заявленого у позові періоду та не є підтвердженням того, що вказаний договір міг бути укладений позивачкою у спірний період на таких самих умовах.

Доказів того, що з 03.02.2016 по 20.07.2018 позивачкою вживались будь-які заходи щодо укладення договорів оренди нерухомого майна, зокрема на умовах орендної плати 22500 грн на місяць, та такі договори не могли бути укладені чи виконані внаслідок неправомірних дій відповідача, суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних відносинах.

З огляду на відсутність доказів наявності договірних відносин між спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідачем, безпідставною є вимога спадкоємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків за період з 02.03.2016 до смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім зазначеного, суду не надано доказів реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно у заявлений в позові період як за спадкодавцем ОСОБА_5 , так і за позивачкою ОСОБА_1 .

Суду також не надано доказів звільнення відповідачем спірних приміщень 20.07.2018, оскільки згідно з актом державного виконавця від 20.07.2018 встановлено, що приміщення пусті, акт складено за відсутності відповідача (т. 4 а.с. 240).

Доводи відповідача щодо отримання ОСОБА_5 у заявленому періоді орендної плати за договором оренди від 23.12.2003, укладеним між ОСОБА_5 та СПД ОСОБА_8 (т. 5 а.с. 85), суд до уваги не приймає з огляду на його дострокове припинення відповідно до додаткової угоди від 12.01.2012 (т. 5 а.с. 104).

Здійснивши аналіз наданих суду доказів на предмет їх належності та допустимості, суд дійшов висновку про недоведеність складу цивільного правопорушення, а саме: наявності збитків, їх розміру, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками, а також вжиття позивачкою заходів для одержання відповідного доходу у заявлений період.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки збитків у вигляді неодержаного доходу у сумі 643790,32 грн відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя: Г.І.Смокіна