ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 705/1087/20
Провадження № 22-ц/821/332/23
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа невиконуваним,-

в с т а н о в и в :

16 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про визнання виконавчого листа невиконуваним, в якій просив визнати виконавчий документ 705/1087/21 2/705/1194/21 від 18.05.2021 невиконуваним.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа невиконуваним повернуто без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції, мотивована тим, що оскільки вказана заява подана в порядку, визначеному ст. 432 ЦПК України, яка розміщена у Розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» то до неї підлягають застосуванню вимоги ст. 183 ЦПК України.

Зважаючи на те, що заявником всупереч ч. 2 ст. 183 ЦПК України, до заяви не додано доказів її направлення іншим учасникам справи, суд, керуючись ч.4 ст. 183 ЦПК України, прийшов до висновку про наявність підстав для повернення заяви без розгляду.

В апеляційній скарзі, поданій 31 січня 2023 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Також ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції зупинити виконання виконавчого документа №705/1087/21 та встановити заборону щодо примусового виконання.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував до поданої заяви норми ст. 183 ЦПК України.

На думку, особи, що подала апеляційну скаргу, в даному випадку необхідно застосовувати ст. 185 ЦПК України, оскільки визнання виконавчого документу невиконуваним є самостійним предметом розгляду та не є заявою з процесуальних питань по суті спору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом положень частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Так, згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення викладені у статті 183 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 183 Цивільного процесуального кодексу України, письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення вищенаведених норм закону, заявником не додано до матеріалів заяви доказів її надсилання іншим учасникам справи, а зокрема заінтересованим особам, визначених заявником.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 183 Цивільного процесуального кодексу України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої та другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За встановлених обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та наявність підстав для повернення без розгляду поданої заяви, оскільки при зверненні до суду заявником не долучено доказів, які мали підтвердити надіслання засобами поштового зв`язку та/або надання іншим учасникам справи копій даної заяви разом із додатками до неї, що зумовило застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 183 Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи скаржника про те, що застосуванню підлягають вимоги ст. 185 ЦПК України апеляційний суд вважає помилковими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Так, ст. 185 ЦПК України передбачено залишення без руху або ж повернення позовної заяви, яка, у розумінні цивільного процесуального кодексу України є заявою по суті справи. Водночас, подана скаржником до суду першої інстанції заява про визнання виконавчого листа невиконуваним є заявою, поданою на стадії виконання судового рішення, до якої підлягають застосуванню норми ст. 183 ЦПК України.

Також колегія суддів вважає безпідставними вимоги скаржника в апеляційній скарзі про зупинення виконання виконавчого документа №705/1087/21 та встановлення заборони щодо примусового виконання, оскільки діючим законодавством не передбачено порядку зупинення виконання виконавчого документу та встановлення заборони щодо примусового виконання.

Що стосується зупинення виконавчого провадження, то частиною першою статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Вказаною нормою визначено перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем.

За змістом вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупинення виконавчого провадження є виключним правом державного (або приватного) виконавця.

Суд не може підміняти повноваження державного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Тобто, зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18 (провадження № 61-21640сво19).

Таким чином, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводами не вбачає, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах законодавства, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа невиконуваним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук