ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5865/21

Провадження № 22-ц/4820/100/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та її представника,

відповідача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2022 року, суддя Вдовичинський А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 19.09.2015 року до 12.03.2020 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. В лютому 2017 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , однак відповідач її з дитиною з пологового будинку не забрав, протягом п`яти місяців після народження дитини її життям та здоров`ям не цікавився, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Після розірвання шлюбу 12.03.2020 року син ОСОБА_3 залишився проживати з нею. Відповідно до судового наказу від 26.09.2019 року, з ОСОБА_2 на її користь, на утримання сина ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З дня народження дитини відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає, заборгованість по сплаті аліментів становить 35756,01 грн. ОСОБА_2 не цікавиться життям дитини, не виявляє батьківської турботи, не приймає участі в лікуванні, утриманні, вихованні сина, у зв`язку із чим просила позбавити відповідача відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09.2022 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 . Покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з відсутності у справі доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач у своїй позовній заяві, щодо свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення дитини. На думку суду, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області від 17.02.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , не містить посилання на докази, які підтверджують обставини щодо злісного ухиляється відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. І, хоча відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина, однак достатніх підстав для застосування до нього крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не надано оцінки відсутності у справі доказів на підтвердження поважності причини невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування від 17.02.2022 року, не навів відповідних мотивів та ухвалив рішення в інтересах ОСОБА_2 , а не дитини, таким чином відстрочивши вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, підтримав оскаржуване судове рішення.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.09.2015 року по 12.03.2020 року. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 на час народження дитини перебував за кордоном та з пологового будинку дитину з матір`ю не забрав, зазначені обставини сторони в суді визнали.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Судовим наказом Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 26.09.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з інформацією, яка міститься у довідці державного виконавця відділу ДВС у м. Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Муляр І.А. від 02.09.2021 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 02.09.2021 року складала 39756,01 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області від 17.02.2022 року №123, батько ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , не спілкується з ним протягом чотирьох років, не бере участі у матеріальному утриманні дитини, ухиляється від сплати аліментів, не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться його життям, здоров`ям, про що він підтвердив на засіданні комісії з питань захисту дитини, у зв`язку з чим орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3

У довідці сімейного лікаря Андреєвої Н.М. від 28.08.2021 року зазначено, що дитина ОСОБА_1 з березня 2021 року знаходиться під наглядом лікаря-педіатра, дитина завжди вчасно відвідувала прийоми, добре доглянута, охайна. Батька дитини лікар не бачила жодного разу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України, (далі - СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, позивач посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , не приймає участі у житті дитини та не забезпечує необхідного утримання.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, у якій зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №219/5297/20).

Колегія суддів зазначає, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області від 17.02.2022 року №123 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята-шоста статті 19 СК України).

У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказаний вище висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування містить посилання на наявність заборгованості зі стягнення аліментів, а також категоричне твердження щодо злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, жодних мотивів, на підставі яких орган опіки та піклування дійшов такого висновку, у вказаному документі не наведено.

Слід також зауважити, що ОСОБА_2 в суді як першої так і апеляційної інстанцій послідовно заперечував проти цього позову, приймав активну участь в судових засіданнях, суттєво зменшив заборгованість по аліментах, (з 39759,01 грн. станом на вересень 2021 року, до 17345,01 грн. станом на вересень 2022 року), що свідчить про його інтерес до сина.

Як підтвердила в апеляційному суді ОСОБА_1 , на даний час заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_2 не має.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, батько дитини має бажання виправити допущені ним помилки щодо виконання батьківських обов`язків і такі дії відповідають інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини 1 статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23.01.2020 року в справі №755/3644/19, від 23.06.2021 року в справі №953/17837/19, від 28.07.2021 року в справі №554/9586/19, від 22.09.2021 року в справі №640/12266/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 17.06.2021 року в справі №643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №204/1199/16-ц (провадження №61-170св17) наголошено, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вказане також узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі №756/3513/19 та від 04.08.2021 року у справі №362/5584/18.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 1111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, зробив правильний висновок про відсутність передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому судом обґрунтовано було вжито заходів з метою попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 та зобов`язано орган опіки та піклування здійснювати контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків відносно сина.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права та незгоди апелянта з ухваленим у справі судовим рішенням.

Судом першої інстанції було вірно надано оцінку наявним у справі доказам, правильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова