Ухвала

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 756/5516/20

провадження № 61-10932св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс», відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації,

особа, що подала апеляційну скаргу, - публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» на ухвалу Київського апеляційного суду

від 13 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Вербової І. М., Нежури В. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс», відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових правовідносин припиненими та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства

з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» (далі - ТОВ «Група компаній «Техінсервіс»), відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових правовідносин припиненими

та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що з 06 вересня 2011 року він перебував на посаді директора у ТОВ «Група компаній «Техінсервіс», а з 14 листопада 2013 року призначений на посаду генерального директора строком на три роки.

У зв`язку із закінченням трьохрічного строку перебування на посаді

з 14 листопада 2016 року ОСОБА_1 займав посаду тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

Позивач вирішив розірвати трудові правовідносини з товариством,

у зв`язку із чим написав заяву про звільнення. Також ним було ініційовано скликання загальних зборів, але через неявку засновників (учасників) товариства загальні збори не відбулися.

Посилаючись на те, що на момент подання позовної заяви до суду позивач

не звільнений, просив суд визнати трудові правовідносини з відповідачем припиненими з 13 березня 2020 року у зв`язку з його звільненням за власним бажанням на підставі положень статті 38 КЗпП України та зобов`язати відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку із його звільненням із посади генерального директора з 13 березня 2020 року шляхом проведення реєстраційної дії за судовим рішенням.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано припиненими трудові правовідносини ОСОБА_1 із ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із посади директора ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з 13 березня 2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнено з ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що уповноважений орган відповідача проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув його протягом передбачених законодавством строків, а тому трудові правовідносини між сторонами необхідно вважати припиненими. Разом із тим, підстави для зобов`язання відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації внести відповідні записи до реєстру відсутні, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» (далі - ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз») як особа, що не брала участі у справі, оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки

АТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз»

не вирішувалося. Предметом розгляду справи у суді першої інстанції було вирішення спору між найманим працівником та юридичною особою, у якій він працював. При цьому ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» не було учасником ТОВ «Група компаній «Техінсервіс».

Зі змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що у ньому розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз», або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважав наявними правові підстави для закриття апеляційного провадження у справі в порядку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

02 листопада 2022 року ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що, закриваючи апеляційне провадження, суд не встановив зміст правовідносин, які є корпоративними, а не трудовими,

у зв`язку з чим справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд не звернув увагу на те, що на підставі рішення суду першої інстанції про визнання припиненими трудових правовідносин ОСОБА_1 із ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» припинив функціонування виконавчий орган вказаного товариства, тобто юридичний орган, який вирішує усі питання діяльності

ТОВ «Група компаній «Техінсервіс». Вказане безпосередньо впливає на права ПАТ«Укрнафта» щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва

від 30 березня 2020 року у справі № 910/28/20 про стягнення заборгованості

з ТОВ «Група компаній «Техінсервіс» у сумі, більшій ніж 319 млн грн.

Суд апеляційної інстанції здійснив перегляд рішення формально, без вивчення фактичних обставин справи, а тому висновки суду суперечать вимогам процесуального законодавства.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року поновлено ПАТ «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У січні 2023 року справу № 756/5516/20 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду робить висновок про наявність правових підстав для зупинення касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року справу № 448/362/22 (провадження № 61-8396св22) за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостиська зернова компанія», Яворівської районної державної адміністрації про визнання трудових відносин і відносин представництва припиненими та зобов`язання вчинити дії, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду мотивована тим, що позивач оскаржив рішення судів першої й апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення ними правил юрисдикції.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду також посилалася на неоднакову практику застосування положень статті 38 КЗпП України Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Вважає, що слід відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованого у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 911/719/21. У вказаній справі Верховний Суд, розглядаючи позов фізичної особи до товариства з обмеженою відповідальністю, директором і учасником якого була ця особа, про визнання трудових відносин припиненими, виснував про можливість розгляду справи за правилами господарського судочинства.

Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 грудня 2019 року у справі

№ 758/1861/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі

№ 761/40378/18, від 08 червня 2021 року у справі № 569/20123/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 390/1449/19 вказав, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівник для захисту його прав може звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими за правилами цивільного судочинства.

На думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства з огляду на таке:

- в абзаці першому частини першої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

- господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом),

у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України). Наведений припис

не охоплює спори директора товариства, який не є його учасником (засновником, акціонером, членом), із самим товариством про припинення трудових відносин - звільнення на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням);

- за змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається;

- Європейський суд з прав людини, аналізуючи поняття «приватного життя»

за пунктом першим статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей значно можуть розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine»,

№ 21722/11, § 165));

- наявність у реєстрі інформації про позивача як про керівника товариства стосується сфери професійної діяльності й охоплюється поняттям «приватне життя»;

- свобода праці включає можливість особи працювати чи не працювати, вільно обирати роботу, без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. Право на працю є невідчужуваним і передбачає забезпечення рівних можливостей для його реалізації;

- Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 вказав, що право на працю (стаття 43 Конституції України) є природною потребою людини своїми фізичними та розумовими здібностями забезпечувати власне життя та передбачає можливість як самостійно займатися трудовою діяльністю, так і працювати за трудовим договором (контрактом);

- підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України);

- працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (частина перша статті 38 КЗпП України);

- трудове законодавство України для керівника товариства (директора), як і для будь-якого іншого працівника, передбачає право звільнитися за власним бажанням у передбачений законом спосіб, тобто шляхом дотримання необхідних етапів визначеної законом процедури, а саме: шляхом попередження власника або уповноваженого ним органу про таке звільнення письмово за два тижні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу № 448/362/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених у частині шостій статті 403 ЦПК України (оскарження судового рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції) та частині третій цієї статті (відступ від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2023 року справу

№ 448/362/22 прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням

у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так

і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Колегія суддів наголошує, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу,

є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частини перша та друга статті 414 ЦПК України).

Ураховуючи зазначене, вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та судові рішення, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, вирішенню підлягає правове питання юрисдикційності спору з урахуванням суб`єктного складу його учасників та характеру правовідносин сторін, а тому є необхідність зупинення касаційного провадження.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)

у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження

№ 61-10932св22 у справі № 756/5516/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22).

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 756/5516/20 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс», відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання трудових правовідносин припиненими

та зобов`язання вчинити дії, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 448/362/22 (провадження

№ 14-113цс22).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

Є. В. Петров

В. В. Пророк