печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого - суддіОстапчук Т.В при секретарі - Самарська А.В за участю: позивача - ОСОБА_1 представника позивача - ОСОБА_2 представника відповідача - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку позовного спрощеного провадження цивільну справу №757/14198/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 березня 2021 року під №176 було прийнято розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Даним розпорядженням вищевказаною державною адміністрацією як органом піклування розглянуто питання визначення участі гр.. ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також визнано, що батьки у шлюбі не перебувають, малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матірю. Батьки не можуть дійти згоди щодо участі у вихованні дитини.. Зазначено, що виходячи з інтересів дитини, керуючись статтями 141,153,157,158 СК України, відповідно до пропозиції комісії з питань захисту прав дитини (протокол №04 від 02 березня 2021 року). Визначити участь гр.. ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином: - перші та треті вихідні кожного місяця, посинаючи з п`ятниці - після закінчення навчального процесу до 16.00 год неділі; - щосереди - після закінчення навчального процесу до 19.00 год; - місце зустрічі визначити місцем фактичного проживання батька з можливості спільного відпочинку з сином у громадських місцях; - перший тиждень зимових канікул за фактичним місцем проживання батька з можливістю спільного відпочинку з сином у громадських місцях; - весняні канікули за фактичним місцем проживання батька з можливістю спільного відпочинку з сином у громадських місцях; - літні канікули з 15 липня по 30 серпня. Так, позивачем, ОСОБА_1 ,21.12.2020було отримано копію заяви ОСОБА_4 щодо визначення спілкування з сином та участі у вихованні ОСОБА_5 , а саме звернення №105/78/Б-214 від 16.12.2020, що зареєстровано Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - Печерська РДА), Службою у справах дітей та сім`ї (далі - служба). У даній заяві ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_5 , 2012 народження який є нашим спільним сином, вказував на те, що нібито я, ж мати перешкоджала йому, батькові дитини спілкуватися з сином. Викладені обставини у даній заяві щодо перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з сином та і участі у вихованні ОСОБА_5 є неправдивими, безпідставними, які не відповідають дійсності бездоказові. З огляду на подану заяву заявником ОСОБА_4 , я подала відповідне своє пояснення,було надано на комісію з питань захисту прав дитини, яка сформованата діє при Печерській районній у місті Києві державній адміністрації. Мною було доведено, що не я чиню перешкод у спілкуванні батька із сином та відлов порушую законодавство в частині рівності прав та обов`язків щодо своїх дітей. Батько достатній мірі, в якій син має вільний час спілкується з ним та проводить зустрічі. Такі зустрічі регулярний характер. Даний факт підтверджується фото, відео зустрічей. Також я спростована інформацію щодо фізичного покарання дитини. Не має жодних; та доведених фактів, що таке взагалі має місце, і що у нас із сином саме такі стосунки. Це є на обставини саме заявника, задля того, щоб налаштувати службу проти мене. Оскільки зареєстроване звернень щодо викладених недостовірних даних ОСОБА_4 не надходило до поліції, до мед закладів та інших уповноважених органів, а також відсутні й скарги від дитини, такі факти та були жодного разу зафіксовані і у школі, та інших закладах освіти, які мій син відвідує. А отже яких фіксацій слідів фізичної дії на дитини не має і в принципі не могло бути з урахуванням того які такі методи виховання не застосовую. На спростування заяви ОСОБА_4 щодо методу виховання сина, я спростувала те, і було вказано без доказів та зазначила, що кожен із батьків має свій метод виховання в залежні психологічних особливостей дитини. А також вказала, що я притримуюсь принципу домовленості з дитиною. Домовленості, зокрема, стосуються обмежень на гаджети, тв, тощо. Спочатку син виконує домовленість але через деякий час виконує, наприклад: домашнє завдання із інтернетом: Мною також було спростовано і те, що методи виховання, які описував у заяві заявник притаманні саме батькові моєї дитини - ОСОБА_4 . Оскільки саме такі методи вих застосовується ним до сина, коли син не хоче щось виконувати. На підтвердження даних об мною було надано аудіозапис, де зафіксовано метод ОСОБА_4 (побиття), яким він користувався коли син робив уроки із ОСОБА_5 . Уроки він робив з ним тільки кілька днів!!!!, за які батько потягати сина за вуха, бив по голові. Також я довела до відома Комісії, що ОСОБА_4 в червні 2020 року запросив сина та до себе в гості до м. Івано-Франківськ. Ми перебували там кілька днів. Хоча ми дуже рідко прищі ОСОБА_4 в гості і зазвичай перебували там недовго. Крім того, а ні речей сина а ні моїх там і та не має. Мною було повністю спростовано заяву щодо будь яких часових перешкод у спілку сином, оскільки їх не було. Спілкування тривало стільки скільки ОСОБА_5 хотів говорити із батьком. ОСОБА_4 дозволяв та дозволяє у присутності сина використовувати різні наклепи як на мене та на моїх батьків та друзів з метою знецінювання всіх а також інші психологічні методи маніпуляції свідомістю сина, то дане спілкування було у моїй присутності з метою недопущення його впливу на психоемоційний стан сина Хочу зазначити, що ОСОБА_4 використовує методи маніпуляції сином не тільки з метою знецінення та зневаги мене та моїх близьких, друзів але й навіть вчи друзів сина. Також мною було запропоновано Комісії не встановлювати чітко фіксований час зустрічей, натомість діяти по домовленості і основне, тільки за бажанням сина, оскільки таке пріоритетно повинно направлятись на забезпечення прав дитини у спілкуванні з тільки за бажанням дитини, тільки у той спосіб, в якому дитина найменше може травмована психологічно, оскільки такі наслідки лягають в основу майбутнього формування дитини як особистості. А прояв будь-якої агресії, примусу із застосуванням фізичного не може були використано на користь дитини. З урахуванням тих обставин та доказів того, що дитина не може зустрічатися з одинці, я запропонувала спілкуватись з дитиною у мою присутності задля можливості реагування на агресивні дії батька, і у такий спосіб дитина мала б можливість відчувати забезпеку спокій, що також вплине в майбутньому на формування його поглядів на життя. Отже, я вважаю, що таке розпорядження винесено з порушення чинного законодавства, є незаконним за своїм змістом, та таке яке прямо порушує права дитини повинно бути визнане судом протиправним та скасованим, оскільки викладені обставин у заяві ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження та були повністю спростовані, однак оскаржуваним рішенням було повністю задоволено його заявлені вимоги незважаючи навіть на те, що у випадку, якщо заявник знову почне вживати спиртні напої, а дитина буде з ним - це може завдати непоправимого надлому психоемоційному стану дитини. 31.01.2022 ухвалою суду було прийнято до свого провадження та призначено в порядку позовного спрощеного провадження. В судовому засідання позивач та її представник вказали, що не погоджуються з розпорядженням, оскільки воно порушує права батька та дитини. Таким чином, оскільки позивач не був викликаний належним чином на комісію, йому не було надано можливості надати свої заперечення та аргументи, щодо даних обставин. Відтак, позивачем та його представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позов є необґрунтований, оскільки батько має право на спілкування з дитиною, а тому розпорядження є законним. Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі. Так, з врахуванням зазначених обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мама не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Отже, розпорядження, на який посилається позивач , є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України. У відповідності до вимог ст. ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві стосуються її незгоди із графіком, який затверджений оскаржуваним розпорядженням. Суд не вбачає, що вказаний графік несе негатині наслідки для дитини, а навпаки надає можливість обом батькам виховути дитину, бачитись з нею та приймати участь у її виховані, а його скасування призведе до порушення прав батька, який має право на зустрічі з дитиною. Окрім цього, є досі наявний спір про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, а тому дане розпорядження лише несе позитивний характер, яке на час наявності спору врегульовує складні стосунки батьків та дає право кожному нести відповідальність за дитину. Вивчиши доводи позивача, суд прийшов до висновку, що позивач оскаржуючи рішення служби, мотивується особистами образами на дружину, які впливають на його поведінку по відношенню до неї та негативно впливають на їх стосунки та відображаються на дитині. Суд критично оцінює твердження позивача, оскільки посилання позивача не підкріплюються належними доказами. Також, щодо посилання на алкогольну залежність, суд вважає дану обставиною не доведеною, оскільки немає жодних експертних висновків щодо цього. Окрім цього, суд звертає увагу, що предметом розгляду даної справи є оскарження розпорядження щодо встановленого графіку побачень дитини з матірю, а не те, що позивач будь-яким чином намагається довести, що батько виконує свої обов`язки погано та навпаки. Варто звернути увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що можеспричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, твердо наголошує, що право на участь у вихованні дитини має як і матір так і батько, які мають повну дієздатність. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дорослими людьми, які є реалізованими та самостійними та прийняли рішення про створення сімї та готовність розділити виховання дитини у двох, а тому їх особисті неприязні стосунки не повинні призводити до негативного впливу на їх спільну дитину. Оскільки вони повинні у двох забезпечити щасливе дитинство, розумовий та духовний розвиток дитини. Відтак, найважливішим для обох батьків мають бути їхні діти, а суперечки між собою мають залишатись осторонь них. З врахуванням зазначеного, суд закликає сторін у справі знайти вірний шлях для підтримання належних стосунків між ними та їх спільною дитиною. Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись статтями 141,152, 153, 155,157 СК України, ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування розпорядження - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня при проголошенні рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 Відповідач 1 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як органу опіки та піклування: вул. М. Омеляновича-Павленко, 15, м. Київ Відповідач Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації: вул. М. Омеляновича-Павленко, 15, м. Київ Відповідач ОСОБА_4 : АДРЕСА_1

Суддя Т.В.Остапчук