Справа № 127/6425/21
Провадження № 22-ц/801/370/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 рокуСправа № 127/6425/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/6425/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Жмудя О. О., в залі суду, повний текст якого складено 05 серпня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про повернення безпідставно набутого майна.

Позов мотивований тим, що 15 березня 2018 року вона отримала рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року у цивільній справі № 127/25891/17 за позовом ОСОБА_1 до ПУАТ «Фідобанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Процепко А. О. та ТОВ «Грифон Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким позов було задоволено.

За оскарженим виконавчим написом, що був вчинений 07 грудня 2010 року та зареєстрований в реєстрі під номером 1331, Вишенським відділом ДВС Вінницького МУЮ 13 січня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 23699385 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

18 квітня 2012 року Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, на підставі протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) та після проведення переможцем прилюдних торгів ОСОБА_2 повного розрахунку за квартиру, було складено акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

24 квітня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В., на підставі указаного акта державного виконавця, ОСОБА_2 видано свідоцтво № 1609 про право власності на квартиру придбану з публічних торгів.

01 червня 2012 року відбулась державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

17 вересня 2013 року ОСОБА_2 продав указану квартиру ОСОБА_5 .

03 липня 2015 року ОСОБА_5 продала вищевказану квартиру ОСОБА_4

27 грудня 2019 ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_3 .

З огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса № 1331 від 07 грудня 2010 року визнано таким, що не підлягає виконанню, то і відсутня правова підстава на якій відповідач ОСОБА_2 набув права власності на спірну квартиру.

Вважає, що свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 24 квітня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В. та державна реєстрація права власності на указану квартиру підлягають скасуванню.

Окрім того, договори купівлі-продажу № 3706 від 17 вересня 2013 року, № 2103 від 03 липня 2015 року та № 1954 від 27 грудня 2019 року підлягають скасуванню, а спірна квартира підлягає поверненню законному власнику ОСОБА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом просила:

-визнати недійним та скасувати свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 24 квітня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В.;

- скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 36802881, квартиру АДРЕСА_1 , що була проведена 01 червня 2012 року на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 24 квітня 2012 року;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 3706 від 17 вересня 2013 року;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 2103 від 03 липня 2015 року;

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 1954 від 27 грудня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки недійсними не визнавались, нотаріусом правомірно видано свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, а відтак не підлягає задоволенню і вимога про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна № 36802881, оскільки є похідною від визнання недійсним та скасування свідоцтва.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору, інші сторони договору є третіми особами, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу спірної квартири внаслідок неналежного складу відповідачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду, відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги, залишено без руху апеляційну скаргу та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 09 лютого 2023 року о 10:00 год з повідомленням сторін.

09 лютого 2023 року розгляд справи відкладено на 02 березня 2023 року о 09:50 год.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 березня 2023 року для розгляду цієї справи замінено суддю Медвецького С. К. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про витребування майна від особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. На указане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи сторонами оспорюваних договорів, мають виступати у справі в якості відповідачів.

Указує, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливе шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 ЦК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року, провадження № 6-140цс14.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, а також надав відповідні пояснення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А. О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1331, яким запропонувано звернути стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 та є предметом іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, запропонувано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», у розмірі: по кредитному договору № 014/3951/2/17877 від 17 червня 2008 року: 70 445,78 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 7 613,87 доларів США - сума відсотків за користування кредитом; 14 291,43 грн - пеня за прострочення оплати відсотків; 3 272,24 грн - пеня за прострочення оплати тіла кредиту; по кредитному договору № 014/3951/2/17879 від 17 червня 2008 року: 6 348,41 доларів США - сума основного боргу за кредитним договором; 743,20 доларів США - сума відсотків за користування кредитом; 1 066,29 грн - пеня за прострочення оплати відсотків; 1 040,11 грн - пеня за прострочення оплати тіла кредиту; всього сума стягнення становить 695 575, 22 грн.

13 січня 2011 року Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №23699385 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

18 квітня 2012 року, після проведення переможцем прилюдних торгів ОСОБА_2 повного розрахунку за квартиру, Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, на підставі протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) № 02-0100/11-3 від 05 квітня 2012 року було складено та видано ОСОБА_2 акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

24 квітня 2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М. В. на підставі указаного акта державного виконавця Косійчуку О. В. було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , придбану з публічних торгів.

01 червня 2012 року відбулась державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна № 36802881, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 217589105 від 24 липня 2020 року слідує, що на підставі договору купівлі-продажу № 3706 від 17 вересня 2013 року ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

03 липня 2015 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 2103 продала указану квартиру ОСОБА_4

27 грудня 2019 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 1954 продала квартиру ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Процепко А. О., Товариство з обмеженою відповідальності «ГРИФОН КАПІТАЛ», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Визнано виконавчий напис від 07 грудня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 1331, вчинений у м. Вінниці приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Процепко А. О., таким, що не підлягає виконанню.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Звертаючись до суду із позовом, позивач указувала, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року виконавчий напис нотаріуса № 1331 від 07 грудня 2010 року визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня правова підстава для набуття права власності та державної реєстрації майна за відповідачем ОСОБА_2 , й відповідно, таке майно підлягає витребуванню на користь позивача із скасуванням державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та скасуванням договорів купівлі-продажу.

Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, від 15 травня 2019 року, справа № 678/301/12, провадження № 14-624цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно реалізовувалося державним виконавцем Вишенського ВДВС ВМУЮ в межах виконання виконавчого напису № 1331, виданого 07 грудня 2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Процепко А. О., шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) № 02-0100/11-3 від 05 квітня 2012 року переможцем визнано ОСОБА_2

18 квітня 2012 року Вишенським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відповідно до якого переможцем торгів став ОСОБА_2 , якому було видано свідоцтво про право власності на квартиру.

З урахуванням правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, презумпції правомірності правочину (оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах) позивачем не доведено, що їх результати визнано недійсними.

Таким чином, відчуження майна з торгів наступному власнику є правочином купівлі-продажу, який може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, шостою статті 203 ЦК України на підставі частини першої статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційний суд зазначає, що не має значення те, чи вибуло майно з володіння власника внаслідок його продажу в порядку виконання судового рішення, чи таке майно спочатку вибуло поза волею власника та перебувало в чужому незаконному володінні іншої особи.

Правило частини другої статті 388 ЦК України виключає будь-яку можливість витребування власником свого майна від особи, яка придбала майно в порядку, встановленому для виконання судового рішення, а також від особи, якій таке майно згодом було відчужено.

Отже, позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Наведене відповідає висновку, який викладено у постановах Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17, 08 грудня 2022 року у справі № 352/1960/16-ц.

Таким чином, з огляду на викладене вище та встановлені фактичні обставини, не може бути застосовано висновок, на який посилається заявник у апеляційній скарзі, який викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку, що прилюдні торги, на яких було реалізоване спірне майно, не були визнані недійсними, нотаріусом було правомірно видано свідоцтво на ім`я ОСОБА_2 , тому відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а відтак і вимога про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна № 36802881 до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від необґрунтованої вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем є особа, яка через суд пред`являє матеріально-правову вимогу до відповідача (порушника права позивача).

Відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом, тобто особою, яка порушила право позивача, про захист якого позивач просить суд, та до якої власне звернуто матеріально-правову вимогу позивача.

Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що:

«пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу його учасників.

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 570/1533/20 (провадження № 61-8068св21) зроблено висновок, що:

«у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них».

У справі, що переглядається, сторонами оспорюваних договорів купівлі-продажу квартири є:

- ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_5 (третя особа), договір від 17 вересня 2013 року;

- ОСОБА_5 (третя особа) та ОСОБА_4 (третя особа), договір від 03 липня 2015 року;

- ОСОБА_4 (третя особа) та ОСОБА_3 (відповідач), договір від 27 грудня 2019 року.

ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не пред`явила, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідачів не заявляла.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування договорів купівлі-продажу № 3706 від 19 вересня 2013 року, за яким ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 ; № 2103 від 03 липня 2015 року, за яким ОСОБА_5 продала її ОСОБА_4 ; № 1954 від 27 грудня 2019 року, за яким ОСОБА_4 продала указану квартиру ОСОБА_3 , оскільки позов пред`явлено до неналежного складу відповідачів. Права ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які не залучені до участі у справі як відповідачі, можуть бути порушені при розгляді справи, а тому законодавець з метою запобігання такого порушення прав, визначив наслідки - відмова у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: Л. О. Голота

С. Г. Копаничук