ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2023 року м. Одеса

справа № 496/4489/16

провадження № 22-ц/813/4212/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кутурланова О.В., Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування,

встановив:

У грудні 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування, в якому просило стягнути з відповідача на користь банка заборгованість за кредитним договором б/н від 20 лютого 2013 року у загальному розмірі 6201,82 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є чоловік померлої - відповідач у справі ОСОБА_1

20 лютого 2016 року банком на адресу Біляївської районної державної нотаріальної контори направлено лист-претензію кредитора, яку долучено до матеріалів спадкової справи, однак вимога кредитора щодо повернення заборгованості за кредитним договором спадкоємцем померлої не виконана, заборгованість у розмірі 6201,82грн. не сплачена, у зв`язку із чим просив позов задовольнити.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 ; спадкова справа заведена лише на підставі претензій кредиторів померлої, тому суд не може встановити коло спадкоємців та наявність спадкового майна, в межах вартості якого має бути задоволена претензія кредитора. Також суд вказав, що реєстрація місця проживання відповідача та боржника за однією адресою не є безумовною підставою для задоволення відповідачем вимог кредитора.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, пославшись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Банк зазначив, що відповідач на момент смерті боржника постійно проживав зі спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , у власності якої перебувала нерухомість за адресою проживання. Неподання відповідачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини не спростовує факт її прийняття відповідачем. Відповідач не звертався до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, а тому в силу закону прийняв спадщину, до складу якої входять, й кредитні зобов`язання померлого позичальника. ОСОБА_1 не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця за кредитом, а тому на ньому покладається обов`язок щодо повернення боргу спадкодавця.

Відповідач ОСОБА_1 процесуальним правом на подання відзиву не скористався, але 17 січня 2023 року подав заяву, в якій просив врахувати, що спадщину після померлої дружини не приймав, ніяких заяв до нотаріальної контори не подавав, у належному спадкодавцю будинку не проживає більше шести років (а.с. 240).

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості визначені у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до частини першої наведеної норми права, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною (ст.19 ч.6 п.1 УПК України), її розгляд здійснений в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

20 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 5900 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7-42).

При зверненні до банку в анкеті-заяві від 20 лютого 2013року позичальник зазначила, що проживає разом із чоловіком ОСОБА_1 у належному їй житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується відповідним актовим записом про смерть (а.с. 46).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «Приватбанк», станом на день смерті ОСОБА_2 , її заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 20 лютого 2013 року становила 6201,82 грн., яка складається з: тіло кредиту - 5976,55 грн., проценти за користуванням кредитом 275,05 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 50 грн. (а.с.5,6).

Згідно копій паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено, що на час відкриття спадщини відповідач був зареєстрованим та проживав разом із спадкоємцем за адресою АДРЕСА_1 (а.с.43-45).

30 січня 2016 року позивачем на адресу Біляївської районної державної нотаріальної контори направлена претензія кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, яка долучена до матеріалів спадкової справи. (а.с. 47-51, 52, 53).

12 липня 2016 року банком до спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_1 було направлено лист-претензію від 04 липня 2016 року з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яка залишена без виконання (а.с. 54, 55-58).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно положень ст.1281 ЦК України, в редакції статті станом на 04 жовтня 2015року,

спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з цим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто,стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців, а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

В ході розгляду справи встановлено, що кредитор в особі АТ КБ «Приватбанк» своєчасно, з дотриманням строків визначених ст.1281 ЦК України, пред`явив свої вимоги до відомого банку спадкоємця померлого боржника, який в силу положень статті 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Доказів на спростування факту прийняття спадщини та належності до кола спадкоємців першої черги після померлої ОСОБА_2 відповідачем не надано.

Висновок суду першої інстанції про те, що реєстрація місця проживання відповідача не є належним доказом на підтвердження факту його постійного проживання із спадкодавцем та доказом, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 ґрунтується на припущеннях, оскільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до помилкового вирішення спору, без застосування положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц , суд касаційної інстанції зазначив, що «враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у ст. 60 ЦПК України 2004 року, в редакції на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача".

Колегія суддів зауважує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

В ході розгляду справи, яка перебуває на розгляді судів понад 6 років, відповідачем не спростовано обставини щодо належності на праві власності померлому боржнику житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , про що позичальник зазначила при укладенні кредитного договору, а також іншого належного спадкодавцю на час смерті майна, за рахунок якого може бути задоволена вимога кредитора у розмірі 6201,82грн.

Посилання ОСОБА_1 про те, що він залишив житловий будинок дітям померлої та понад 6 років в будинку не мешкає, є недоведеним та не впливає на його цивільну відповідальність щодо погашення боргів спадкодавця.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є помилковим.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 6102,78грн., яка обрахована на час смерті позичальника, станом на 01 жовтня 2015року.

Щодо судових витрат

Згідно статті 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується частинами 1, 2 наведеної норми права, відповідно до якої: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при зверненні до суду з позовом, за подання апеляційних та касаційної скарг у справі АТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір у загальному розмірі 6614,40грн. (1378,00грн.; 1515,80грн.; 1653,60грн.; 2067,00грн. (а.с.1, 102, 138, 237)), понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на користь банка з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2022 року скасувати та прийняти у справі нову постанову.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спадкування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в порядку спадкування в загальному розмірі 6201,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 6614,40грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.389 ч.3 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.В. Кутурланова

Л.А. Приходько