Рішення

Іменем України

Справа № 712/9241/16

Номер провадження № 2/712/4/23

м. Черкаси

09 березня 2023 року

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

представника позивачки адвоката Дрогомана О.О.

представника відповідача адвоката Шестакова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання правочину недійсним і визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

11 серпня 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.12.2008 між сторонами був укладений договір, за умовами якого сторони зобов`язались у строк до 01.01.2018 укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 . Згідно з п. 2 Договору сторони погодили, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі: сума договору 764 000,00 грн., покупець ОСОБА_1 зобов`язується сплатити продавцю ОСОБА_2 до 01.01.2018 зазначену суму у якості оплати за приміщення за цим договором. Оплата здійснюється щомісячно до 15 числа поточного місяця за графіком, погодженим сторонами. Сторони погоджують, що Продавець (Відповідач) не буде заперечувати, якщо Покупець (Позивач) має намір повністю або частково здійснити погашення основного платежу. У відповідності до п. 4 Договору з моменту укладання цього договору Продавець зобов`язується не відчужувати це приміщення іншим особам, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, у приміщенні на момент її прийняттям Покупцем (Позивач) за актом прийому-передавання станом на 01.08.2016 Договір виконано у повному обсязі, але 28.07.2016 відповідач здійснив відчуження вищезгаданих приміщень на користь третіх осіб, без розірвання Договору та повернення отриманих коштів. Просить визнати відмову ОСОБА_2 укладати основний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень неправомірною та визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення літ. М: № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м., № 20, площею 9,8 кв.м., № 15, площею 25,2 кв.м., № 16, площею 2,0 кв.м., № 17, площею 1,9 кв.м., № 18, площею 1,4 кв.м., № 19, площею 1,7 кв.м., № 9, площею 14,6 кв.м., № 14, площею 8,2 кв.м., № 8, площею100,4 кв.м., № 10, площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 . Разом з позовом позивачем було подано клопотання про відстрочення судового збору, враховуючи скрутне матеріальне становище.

05 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 скерував до суду заперечення на позовну заяву, яке обґрунтовано тим, що позовна заява є такою, що не підлягає до задоволення, її мотиви надуманими та нічим не обґрунтовані. Із позовних вимог не виникає, що позивач бодай що здійснив для реалізації Договору від 15 грудня 2008 року, але, констатуючи сам факт його укладання, вдався до хибної дії: намагатися захопити майно, лише на підставі підписаного у 2008 році договору про наміри. Слід зазначити, що майно правомірно реалізовано третій стороні. За змістом «Договору про наміри», гр. ОСОБА_1 обізнана про те, що «нежитлові приміщення», що визначені у п.1 «Договору про наміри» є забезпеченням кредитного договору - предметом іпотеки договору споживчого кредиту № 0, що укладено між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 . За змістом договору, суму заборгованості за договором споживчого кредиту сплачує ОСОБА_1 до 01.01.2018 року здійснюючи 120 платіж до 15 числа кожного місяця за графіком, що узгоджено сторонами. Звертає увагу суду, що колонка 2 зазначено графіку узгоджена сторонами, та фіксує спосіб сплати суми у розмірі 764 000 грн. платежами за певним ануітетним графіком і сума платежів до 01.01.2018 складає 764 000 грн. Із п.10 «Попереднього договору» виникає, що крім наміру здійснити купівлю - продаж «приміщень» по АДРЕСА_1 , сторони передбачають передачу у користування (у оренду/найм) «приміщень», і «Приміщення», що є предметом «Договору про наміри», мають бути застраховані ОСОБА_1 .

Фактично, суть «бізнесу» у трансакції для відповідача за позовом полягала у тому, що на умовах встановлених «Договором про наміри» він не заперечує проти продажу «приміщення», що є предметом «договору про наміри» та отримувати поточні платежі із оренди у періоді з 15.12.2008 по 01.01.2018, та за умови виконання інших письмових домовленостей між сторонами. При цьому, в частині суми ймовірної купівлі - продажу «предмету договору» Позивач мав би чітко за графіком сплачувати встановлені суми, і за наслідком таких оплат, мало б відбутися погашення кредиту відповідача за «Споживчим кредитом». Власне ж «дохід» відповідача мав би полягати у регулярній сплаті оренди «Приміщень» та приміщення № 2 площею 99 кв.м (як зазначено у акті приймання - передачі нежитлових приміщень у тимчасове користування» від 15.08.2008). Сторони узгодили суму щомісячних орендних платежів. Крім того, у колонці 3 графіку щомісячних платежів за договором, передбачено обов`язок позивача погашати поточні послуги із комунальних платежів за користування приміщеннями: водовідведення, водопостачання, охорона, опалення та т.п.

Позивач не здійснює будь-яких платежів у правовідносинах із відповідачем. Крім того, відповідач вважає позивача не платоспроможнім, поза як будь-яка діяльність його на «Орендованому приміщенні» припинена, наявні чисельні скарги контрагентів позивача. Будь-яких реальних коштів для придбання приміщення позивача не було і не має , про що свідчить додатково і той факт, що позивач посилаючись на «світову кризу» не спромігся сплатити навіть судовий збір по справі.

Законом не передбачено такий спосіб примусового відчуження об`єктів права власності, як відшкодування шкоди у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана у майбутньому за договором купівлі-продажу.

05 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору та відшкодування збитків. Свої вимоги мотивує тим, що предметом зустрічного позову є розірвання «Договору про наміри» та відшкодування збитків, завданих його невиконанням, 15.12.2008 було укладено і угоди оренди і «Договір про наміри» щодо можливості продажу Приміщень у певний спосіб. За змістом «Договору про наміри», ОСОБА_1 обізнана про те, що «нежитлові приміщення», що визначені у п. 1 „Договору про наміри є забезпеченням - предметом іпотеки договору споживчого кредиту № 0 ( надалі - «Споживчий кредит») , що укладено між АК1Б „Укрсиббанк» та ОСОБА_2 (п.7 «Договору про наміри»). За змістом договору, суму заборгованості за договором споживчого кредиту сплачує ОСОБА_1 до 01.01.2018 за графіком, який узгоджений сторонами, але відповідно до п.10 «Договору про наміри» передані у користування приміщення мають бути застраховані Покупцем (відповідачем за зустрічним позовом від стихійних явищ, на випадок пожежі та протиправних дій третіх осіб). Позивач за зустрічним позовом15.12.2008 передав у постійне користування (у найм) приміщення, визначені у додатку до акту приймання - передачі нежитлових приміщень у тимчасове користування, а відповідач прийняв у найм (тимчасове користування) приміщення по АДРЕСА_1 . Однак, умови п.10 «Договору про наміри» не виконано. Пунктом 2 «Договору про наміри» сторони домовились, про здійснення оплат відповідачем за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, на загальну суму 764 000 грн. за певним графіком , який сторони пізніше узгодили. Також було узгоджено обов`язковість щомісячного здійснення платежів до 15 числа кожного місяця у періоді з 15.12.2008 по 01.01.2018 та зазначену умову договору відповідач за зустрічним позовом також не виконала. Не виконання умов «договору про наміри» відповідачем за зустрічним позов завдало позивачу за зустрічним позовом збитків. У зв`язку із зазначеним, просить розірвати договір про наміри та відшкодувати збитки, які йому завдані у зв`язку з не виконанням зобов`язань. В результаті невиконання зобов`язань відповідачки за зустрічним позовом в частині не здійснення своєчасних платежів та не здійснення належного щорічного страхування частини приміщення позикодавець за договором споживчого кредиту здійснив дві щодо застосування до позивача за зустрічним позовом як позичальника санкцій. 15.10.2015 р. ОСОБА_2 був повідомлений про заміну сторони у кредитному договору на ОСОБА_4 16.10.2015 р. останній повідомив позичальника про порушення умов споживчого кредитування щодо своєчасного здійснення платежів та здійснення щорічного страхування предмету іпотеки.

Вказував про завдання йому збитків в сумі 1 789 000 грн. внаслідок порушення відповідачкою за зустрічним позовом зобов`язань за попереднім договором від 15.12.2008 р. в частині не здійснення своєчасних платежів та не здійснення належного щорічного страхування частини приміщення, а саме 1000 000 грн. ОСОБА_2 сплатив новому кредитору ОСОБА_4 в зв`язку з застосуванням останнім санкцій за порушення умов кредитування щодо щорічного страхування предмету іпотеки за договором від 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 (новий кредитор) та ОСОБА_2 (боржник) щодо способу виконання зобов`язань за кредитним договором. Для сплати вказаної санкції ОСОБА_2 отримав позику в сумі 1000 000 грн. згідно з договором позики 1 000 000 грн. від 01.07.2016 р. з ОСОБА_5 . Також завдана шкода на суму продажу предмета іпотеки, на отримання якої ОСОБА_2 правомірно розраховував, якби ОСОБА_6 сумлінно виконала свої зобов`язання.

Просить суд: 1) розірвати договір укладений між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.12.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 789 879 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання договору від 15.12.2008 р.

06 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 скерувала до суду позовну заяву, яку обґрунтувала тим, що 15 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, предмет договору: сторони зобов`язуються у строк до 01.01.2018 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) нежитлових приміщень, а саме: літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м, № 20, площею 9,8 кв.м, № 15, площею 25,2 кв.м, № 16, площею 2,0 кв.м, № 17, площею 1,9 кв.м, N2 18, площею 1,4 кв.м, № 19, площею 1,7 кв.м, № 9, площею 14,6 кв.м, № 14, площею 8,2 кв.м, № 8, площею100,4 кв.м, № 10, площею 100,7 кв.м в АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2 Договору Сторони домовилися, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі: сума договору 764 000,00 грн. Покупець (Позивач) зобов`язується сплатити Продавцю (Відповідач) до 01.01.2018 року зазначену суму у якості :плати за приміщення за цим договором. Оплата здійснюється щомісячно до 15 числа поточного місяця за графіком,погодженим сторонами. Сторони погоджують, що Продавець (Відповідач) не буде заперечувати, якщо Покупець (Позивач) має намір повністю або частково здійснити погашення основного платежу.

У відповідності до п. 4 Договору з моменту укладання цього договору Продавець (Відповідач) зобов`язується не відчужувати це приміщення іншим особам, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, у приміщенні на момент її прийняттям Покупцем (Позивач) за актом прийому-передавання.

28 липня 2016 року стало відомо, що відповідач здійснив відчуження вищезгаданих приміщень на користь третіх осіб, без розірвання Договору та повернення отриманих коштів. Станом на 01 серпня 2016 року Договір виконано у повному обсязі.

01 серпня 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., з метою визначення дати укладання основного договору купівлі-продажу.

01 серпня 2016 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. направила листа вих. № 659/01-16 на адресу відповідача про те, що йому необхідно з`явитись 08 серпня 2016 року о 10-00 год., у нотаріальну контору для укладання договору купівлі-продажу зазначених приміщень, і маючи при собі всі необхідні документи.

08 серпня 2016 року позивачем отримано свідоцтво та листа від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. про те, що ОСОБА_1 з`явилась в нотаріальну контору для укладення основного договору купівлі-продажу приміщень, а громадянин ОСОБА_2 (відповідач) не з`явився для укладання вказаного договору.

Вважає, що відповідач умисно ухиляється від укладання основного договору купівлі-продажу та чим порушив п. 4 Договору.

Просить відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення;

- визнати відмову ОСОБА_2 укладати основний договір купівлі - продажу нежитлових приміщень неправомірною;

- визнати договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині переходу права власності на нежитлові приміщення літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м, № 20, площею 9,8 кв.м, № 15, площею 25,2 кв.м, № 16, площею 2,0 кв.м, № 17, площею 1,9 кв.м, № 18, площею 1,4 кв.м, № 19, площею 1,7 кв.м, № 9, площею 14,6 кв.м, № 14, площею 8,2 кв.м, № 8, площею100,4 кв.м, № 10, площею 100,7 кв.м в АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення літ. М: № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м, № 20, площею 9,8 кв.м, № 15, площею 25,2 кв.м, № 16, площею 2,0 кв.м, № 17, площею 1,9 кв.м, № 18, площею 1,4 кв.м, № 19, площею 1,7 кв.м, № 9, площею 14,6 кв.м, № 14, площею 8,2 кв.м, № 8, площею100,4 кв.м, № 10, площею 100,7 кв.м в АДРЕСА_1 .

06 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності.

27 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та визнання права власності. В обґрунтування посилалась на те, що у відповідності до п. 4 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 06.07.2016 року відповідач порушив умови і цього договору а саме: внаслідок нежитлової будівлі не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; обтяжень також будь-яких прав у третіх осіб щодо нежитлової будівлі немає.

Згідно п.п. 2 п. 4 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.07.2016 року відповідач знаючи про надання недостовірних даних і вводячи в оману як покупця ОСОБА_3 так і приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

Якщо повідомлена інформація не відповідає дійсності покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на нежитлову будівлю. Але як на її думку перед вчиненням покупець повинен був оглянути майно, яке він має на меті придбати, тоді він не бачити, що частину будівлі використовується іншими особами які не мають відношення до відповідача.

Одночасно вважає, що даний правочин укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є нікчемним, недійсним, і не спрямований на настання наслідків правочину, з огляду на наступне, так як у 2008 році між позивачем та відповідачем укладено Договір ціна встановлено 764 000,00 грн. (станом на грудень 2008 року, за частину будівлі), згідно у договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.07.2016 року ціну встановлено 789 879 грн. (станом на липень 2016 року за всю будівлі), вважає, що це є фіктивний перехід права власності з приховування і заниження податків.

Позивачу стало відомо лише 28 липня 2016 року, що відповідач здійснив відчуження вищезгаданих приміщень на користь третіх осіб, без розірвання Договору та повернення отриманих коштів (Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі укладений 06.07.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). Станом на 01 серпня 2016 року Договір виконано у повному обсязі.

Просить суд визнати договір купівлі-продажу від 06 липня 2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 не дійсним. Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення літ. М: № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м, № 20, площею 9,8 кв.м, № 15, площею 25,2 кв.м, № 16, площею 2,0 кв.м, № 17, площею 1,9 кв.м, № 18, площею 1,4 кв.м, № 19, площею 1,7 кв.м, № 9, площею 14,6 кв.м, № 14, площею 8,2 кв.м, № 8, площею 100,4 кв.м, № 10, площею 100,7 кв.м в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , позивачки за первісним позовом (відповідачки за зустрічним позовом), адвокат Дрогоман О.М. первісний позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з викладених у ньому підстав. Додатково вказував, що ОСОБА_2 ввів в оману ОСОБА_3 , не повідомивши про існування договірних правовідносин з позивачкою. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити за безпідставністю.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В наданій суду заяві просив судове засідання проводити в його відсутність та взяти до уваги наявні в матеріалах справи його заперечення по суті позовних вимог та наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з неодноразовою неявкою позивачки і відсутності підтверджень адвоката Дрогомана О.О. на представництво її інтересів. Також скерував до суду текст виступу в судових дебатах.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 адвокат Шестаков С.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні первісного позову. В наданому поясненні по суті спору представником відповідача зазначалось, що ОСОБА_3 заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки як стало відомо з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.12.2008 року було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов`язувалися у строк до 01.01.2018 року уклали договір купівлі-продажу (основний договір) нежитлових приміщень літ. М.: № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м., № 13, площею 9,2 кв.м., № 20, площею 9,8 кв.м., № 15, площею 25,2 кв.м., № 16, площею 2,0 кв.м., № 17, площею 1,9 кв.м., № 18, площею 1,4 кв.м., № 19, площею 1,7 кв.м., № 9, площею 14,6 кв.м., № 14, площею 8,2 кв.м., № 8, площею100,4 кв.м., № 10, площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 . В липні 2016 року ОСОБА_2 вказані нежитлові приміщення були передані за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально ОСОБА_3 . В зав`язку з невиконанням, на думку ОСОБА_1 умов вказаного договору нею було подано позов, в якому вона просить визнати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та визнати за нею право власності на вказані приміщення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів недотримання сторонами вимог Цивільного законодавства під час вчинення оспорюваних ним правочинів, а відповідно і підстав для визнання недійсними договору. В той же час, укладений між відповідачами правочин в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства прямо не передбачено такий правовий внаслідок невиконання попереднього договору, як визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Вказані норми законодавства, як і п. 6 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереднього договору містять обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором відшкодувати другій стороні збитки. Таким чином, укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Оскільки ОСОБА_3 набув права власності на нежитлові приміщення у встановлений законом спосіб шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально з дотримання вимог цивільного законодавства, задоволення позовних вимог в даній справі порушує його законні права та суперечить вищевикладеним вимогам законодавства.

Хід розгляду справи

12 серпня 2016 року ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

12 серпня 2016 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на нежитлові приміщення та до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нежитлових приміщень, а саме: літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м., № 13, площею 9,2 кв.м., № 20, площею 9,8 кв.м., № 15, площею 25,2 кв.м., № 16, площею 2,0 кв.м., № 17, площею 1,9 кв.м., № 18, площею 1,4 кв.м., № 19, площею 1,7 кв.м., № 9, площею 14,6 кв.м., № 14, площею 8,2 кв.м., № 8, площею100,4 кв.м., № 10, площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 .

06 вересня 2016 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору та відшкодування збитків, прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

07 вересня 2016 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси накладено арешт на нежитлові приміщення, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 . До набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нежитлових приміщень, а саме: літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м., № 20, площею 9,8 кв.м., № 15, площею 25,2 кв.м., № 16, площею 2,0 кв.м., № 17, площею 1,9 кв.м., № 18, площею 1,4 кв.м., № 19, площею 1,7 кв.м., № 9, площею 14,6 кв.м., № 14, площею 8,2 кв.м., № 8, площею100,4 кв.м., № 10, площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 .

10 лютого 2017 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

23 січня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відновлено провадження по цивільній справі.

18 травня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2018 року залишено без зміни ухвалу від 18 травня 2018 року.

18 листопада 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відновлено провадження у справі.

08 жовтня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

11 лютого 2021 року проведений повторний автоматизований розподіл справи в зв`язку з закінченням повноважень головуючого.

15 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято до провадження суддею Марцішевською О.М. справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

26 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

11 березня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі. Замінено захід забезпечення позову відповідно до ухвал Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2016 року та 07 вересня 2016 року у вигляді накладення арешту на нежитлові приміщення та заборони вчинення дій на інший вид забезпечення позову та накладено заборону відчуження належних ОСОБА_3 нежитлових приміщень а саме: літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23, площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13, площею 9,2 кв.м, № 20, площею 9,8 кв.м, № 15, площею 25,2 кв.м, № 16, площею 2,0 кв.м, №17, площею 1,9 кв.м, № 18, площею 1,4 кв.м, № 19, площею 1,7 кв.м, № 9, площею 14,6 кв.м, № 14, площею 8,2 кв.м, № 8, площею100,4 кв.м, № 10, площею 100,7 кв.м в АДРЕСА_1 .

05 липня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси поновлено провадження у справі.

30 серпня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено до участі в справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталію Василівну.

28 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

07 червня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення на стадію підготовчого засідання та проведення судово-технічної експертизи.

15 листопада 2022року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення позовної заяви. Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення задоволено. Визначено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовних заяв від 05.09.2016 року та 27.12.2016 року.

12 січня 2023року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 05 вересня 2016 року залишено без розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 27 грудня 2016 року.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму кредиту 883000 грн., терміном до 15.11.2018 року. Процентна ставка 15% річних за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п.3.4.3 кредитного договору позичальник зобов`язується не пізніше укладення договору застави, за яким в заставу передається майно з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет застави в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року. (а.с. 35-38 т. 1)

16 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 1099/2. Відповідно до п. 1.1. Договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі-Предмет іпотеки): нежитлова будівля, а саме: нежитлове приміщення з підвалом загальною площею 1757,4 кв.м. (літ. «М»), адміністративне приміщення (літ. «м3»), службове приміщення (літ. «м4»), склад (літ. «м5») вартістю 3 834 600 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу б/н від 30 грудня 1999 року, зареєстрованого на Товарні біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» (Черкаська філія за реєстраційним номером 81-1, та зареєстровано в Реєстрі на праві власності на об`єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 11908881 та записано в реєстраційну книгу за № 1, номер запису 121, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підстав яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. (а.с. 41 - 42 т. 1)

15 грудня 2008 року укладено договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18688. (а.с. 6 т.1)

Згідно з п.1 сторони зобов`язуються у строк до 01.01.2018 року укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 літ. М: № 1 площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м., № 20 площею 9,8 кв.м., № 15 площею 25,2 кв.м., № 16 площею 2,0 кв.м., № 17 площею 1,9 кв.м., № 18 площею 1,4 кв.м., № 19 площею 1,7 кв.м., № 9 площею 14,6 кв.м., № 14 площею 8,2 кв.м., № 8, площею 100,4 кв.м., № 10 площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим попереднім договором.

Згідно з п. 2 Договору Сторони домовилися, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі: сума договору 764 000,00 грн. Покупець (Позивач) зобов`язується сплатити Продавцю (Відповідач) до 01.01.2018 зазначену суму у якості оплати за приміщення за цим договором. Оплата здійснюється щомісячно до 15 числа поточного місяця за графіком, погодженим сторонами. Сторони погоджують, що Продавець (Відповідач) не буде заперечувати, якщо Покупець (Позивач) має намір повністю або частково здійснити погашення основного платежу. Інших істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу сторони не мають.

У відповідності до п. 4 Договору з моменту укладання цього договору Продавець зобов`язується не відчужувати це приміщення іншим особам, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, у приміщенні на момент її прийняттям Покупцем (Позивач) за актом прийому-передавання.

Згідно з п. 6 договору від 15.12.2008 р. сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Зобов`язання, встановлені попереднім договором, припиняються, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до п.7 сторони узгодили, що враховуючи ту обставину, що на момент укладення цього договору діє договір про надання споживчого кредиту між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 та умовою забезпечення кредиту є застава нерухомості - належної ОСОБА_2 нежитлової будівлі про АДРЕСА_1 , платежі за узгодженим сторонами графіком будуть здійснюватись від покупця на адресу продавця виключно на погашення споживчого кредиту до його споживчого погашення. Підтвердженням зазначених сплату мають бути акти про здійснені оплати, додатками до яких є квитанції (чеки, прибуткові ордери) про сплату відповідних платежів на погашення споживчого кредиту.

Згідно з п. 10 договору передані у користування приміщення мають бути застраховані покупцем від стихійних явищ, на випадок пожежі та проти правних дій третіх осіб.

Також 15.12.2008 р. між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладений в простій письмовій формі договір про отримання завдатку 100 000 грн. в рахунок продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 по ціні 864000 грн. за договором купівлі-продажу в строк до 01.01.2018 р. Решта суми сплачується щомісячно по 15000 грн. що місячно. Після підписання цього договору продавець передає зазначене у цьому договорі приміщення в оренду за орендну плату 100 на місяць. ( а.с.109 т.1).

15 грудня 2008 року укладено акт приймання-передачі нежитлових приміщень у тимчасове користування, відповідно до якого ОСОБА_2 передає строком з 15.12.2008 року по 01.01.2018 року в тимчасове користування нежитлові приміщення позначені на схемі літерою «М» - № 1, площею 34.5 кв.м., № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м., № 20 площею 9,8 кв.м., № 15 площею 25,2 кв.м., № 16 площею 2,0 кв.м., № 17 площею 1,9 кв.м., № 18 площею 1,4 кв.м., № 19 площею 1,7 кв.м., № 9 площею 14,6 кв.м., № 14 площею 8,2 кв.м., № 8, площею 100,4 кв.м., № 10 площею 100,7 кв.м., № 2, площею 99 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Схема розміщення додається. (т. 1 а.с. 115-116).

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 грудня 2008 року, 20 грудня 2008 року, 24 грудня 2008 року, 26 грудня 2008 року, 29 грудня 2008 року, 30 грудня 2008 року, 05 січня 2009 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 авансовий внесок у загальному розмірі 100 000 грн. (а.с. 233- 239 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2009 року, 15 лютого 2009 року, 15 березня 2009 року, 15 квітня 2009 року, 15 травня 2009 року, 15 червня 2009 року, 15 липня 2009 року, 15 серпня 2009 року, 15 вересня 2009 року, 15 жовтня 2009 року, 15 листопада 2009 року, 15 грудня 2009 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000=180 000 грн. (а.с. 120- 123, 197, 225- 232 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2010 року, 15 лютого 2010 року, 15 березня 2010 року, 15 квітня 2010 року, 15 травня 2010 року, 15 червня 2010 року, 15 липня 2010 року, 15 серпня 2010 року, 15 вересня 2010 року, 15 жовтня 2010 року, 15 листопада 2010 року, 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000 = 180 000 грн. (а.с. 124 - 135 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2011 року, 15 лютого 2011 року, 15 березня 2011 року, 15 квітня 2011 року, 15 травня 2011 року, 15 червня 2011 року, 15 липня 2011 року, 15 серпня 2011 року, 15 вересня 2011 року, 15 жовтня 2011 року, 15 листопада 2011 року, 15 грудня 2011 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000=180 000 грн. (а.с. 136 - 147 т. 1)

19 травня 2011 року припинено реєстрацію ФОП ОСОБА_2 (а.с.117 т.1) Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2012 року, 15 лютого 2012 року, 15 березня 2012 року, 15 квітня 2012 року, 15 травня 2012 року, 15 червня 2012 року, 15 липня 2012 року, 15 серпня 2012 року, 15 вересня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 15 листопада 2012 року, 15 грудня 2012 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000=180 000 грн. (а.с. 148 159 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2013 року, 15 лютого 2013 року, 15 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року, 15 травня 2013 року, 15 червня 2013 року, 15 липня 2013 року, 15 серпня 2013 року, 15 вересня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 15 листопада 2013 року, 15 грудня 2013 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000=180 000 грн. (а.с. 160 т.171 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2014 року, 15 лютого 2014 року, 15 березня 2014 року, 15 квітня 2014 року, 15 травня 2014 року, 15 червня 2014 року, 15 липня 2014 року, 15 серпня 2014 року, 15 вересня 2014 року, 15 жовтня 2014 року, 15 листопада 2014 року, 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 12*15000=180 000 грн. (а.с. 172 - 183 т. 1)

Відповідно до актів виконання зобов`язань від 15 січня 2015 року, 15 лютого 2015 року, 15 березня 2015 року, 15 квітня 2015 року, 15 травня 2015 року, 15 червня 2015 року, 15 липня 2015 року, 15 серпня 2015 року, 15 вересня 2015 року, 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 щомісячно 15 000 грн. у загальному розмірі 10*15000=150 000 грн. (а.с. 184-193 т. 1)

15 жовтня 2015 року між ТОВ «Арма Факторинг» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № 1099/2 посвідченим 16 листопада 2007 року Романій Наталією Василівною приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 14831, в зв`язку з укладенням договору факторингу № 15/10/1 від 15 жовтня 2015 року.

Відповідно до довідки від 15.10.2015 року за № 15/10 Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг» відступило 15.10.2015 року право вимоги за споживчим кредитом № 0 від 16.11.2007 року, який був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 ОСОБА_4 . З 15 жовтня 2015 року ОСОБА_4 є Новим Кредитором у Кредитному договорі. Права вимоги за зазначеним Кредитним договором передані ОСОБА_4 повністю, інших кредиторів не має. ОСОБА_4 повністю розрахувався із Товариством за договором відступлення права вимоги. ( а.с.114 т.1)

16 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 (новий кредитор) та ОСОБА_2 (боржник) укладено договір щодо способу виконання зобов`язань за кредитним договором. В даному договорі зазначено, що до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за договором споживчого кредиту № 0 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - до 30.06.2016 р. боржник має виконати усі зобов`язання за договором споживчого кредиту щодо погашення існуючої заборгованості та сплати за кожен рік договору, у яких не було застраховано предмет іпотеки у повному обсязі - по 150 000 грн. за період з 2009 по 2014 роки - 900 000 грн. У разі, якщо станом на 30.06.2016 р. не будуть сплачені усі поточні платежі із заборгованості за кредитним договором , боржник має сплати у розмірі 900 000 грн. за невиконання зобов`язань із страхування предмету іпотеки у повному та додаткову санкцію (штраф) у розмірі 100 000 грн. за кожен день прострочки такої оплати. При невиконанні боржником усіх зобов`язань станом на 30.06.2016 р. новий кредитор залишає за собою право на невідкладну реалізацію своїх прав ( а.с.104 т.1)

01 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір позики. Відповідно до копії договору сума позики складає 1 000 000 грн. Термін дії позики до 31.08.2016 року. (а.с.43 т.1)

06 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 92)

Право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 06 липня 2016 року на підставі договору-купівлі продажу від 06.07.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.49-50, 58-60 т.1).

01 серпня 2016 року приватний нотаріусом ЧМНО Романій Н.В. направлено листа ФОП ОСОБА_2 про те, що згідно акту виконання зобов`язано за договором ОСОБА_1 повністю сплатила зазначену суму в договорі продажу та запропоновано з`явитися до нотаріуса 08.08.2016 року о 10-00 год. для укладення дострокового договору купівлі-продажу приміщень. Даний лист було отримано 01.08.2016 року ОСОБА_2 (а.с. 9, 10 т. 1)

08 серпня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу надано свідоцтво про те, що ОСОБА_1 з`явилася до нотаріальної контори для укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. ОСОБА_2 для укладання вказаного договору не з`явився. (а.с.12 т.1)

Відповідно до листа від 08.08.2016 року приватним нотаріусом ЧМНО Романій Н.В. повідомлено Компетентні органи про те, що на укладання договору 08.08.2016 року ОСОБА_2 не з`явився. (т. 1 ст. 11)

31 серпня 2016 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Криловою О.М. Департаменту організаційного забезпечення ЧМР відмовлено у державні реєстрації обтяження, арешт нерухомого майна на нежитлові приміщення, що розташовані в АДРЕСА_1 .

08 листопада 2016 року ОСОБА_4 надано довідку ОСОБА_2 від про відсутність платежів за кредитним договором № 0 від 16.11.2007 року від ОСОБА_1 ( а.с.83 т.1)

06 лютого 2017 року ОСОБА_2 надано довідку від ОСОБА_4 про те, що під «неповним обсягом здійснення страхування предмету іпотеки» сторони розуміють відсутність страхування частини приміщень предмету іпотеки, а саме: відсутність страхування приміщень по АДРЕСА_1 в частині літ. «М», площею 34,5 кв.м., № 23 площею 1.4 кв.м., № 12 площею 9,1 кв.м., № 13 площею 9,2 кв.м., № 20 площею 9,8 кв.м., № 15 площею 25, 2 кв.м., № 16 площею 2 кв.м., № 17 площею 9,1 кв.м., № 18 площею 1, 4 кв.м., № 19 площею 1,7 кв.м., № 9, площею 14.6 кв.м., № 14, площею 8, 2 кв.м., № 8 площею 100,4 кв.м., № 10 площею 100,7 кв.м.. Щодо здійснення страхувань приміщень в іншій частині будівлі по АДРЕСА_2 претензій від нового Кредитора ОСОБА_4 не існує. (а.с. 113 т. 1)

28 травня 2021 року висновок експерта № 1589 «Інститут судових експертиз ім.. засл. Проф.. М.С.Бокаріуса» за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що не ОСОБА_2 виконані підписи від імені ОСОБА_2 у актах виконання зобов`язань від 15.05.2009, 15.10.2009, 15.11.2009, 15.12.2009, 15.01.2010, 15.02.2010, 15.03.2010, 15.04.2010, 15.05.2010, 15.06.2010, 15.07.2010, 15.08.2010, 15.09.2010, 15.10.2010, 15.11.2010, 15.12.2010, 15.01.2011, 15.02.2011, 15.03.2011, 15.04.2011, 15.05.2011, 15.06.2011, 15.07.2011, 15.08.2011, 15.09.2011, 15.10.2011, 15.11.2011, 15.12.2011, 15.01.2012, 15.02.2012, 15.03.2012, 15.04.2012, 15.05.2012, 15.06.2012, 15.07.2012, 15.08.2012, 15.09.2012, 15.10.2012, 15.11.2012, 15.12.2012, 15.01.2013, 15.02.2013, 15.03.2013, 15.04.2013, 15.05.2013, 15.06.2013, 15.07.2013, 15.08.2013, 15.09.2013, 15.10.2013, 15.11.2013, 15.12.2013, 15.01.2014, 15.02.2014, 15.03.2014, 15.04.2014, 15.05.2014, 15.06.2014, 15.07.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, 15.11.2014, 15.12.2014, 15.01.2015, 15.02.2015, 15.03.2015, 15.04.2015, 15.05.2015, 15.06.2015, 15.07.2015, 15.08.2015, 15.09.2015, 15.10.2015.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1ст.13 ЦПК України).

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 заявив про залишення первісного позову без розгляду, вказуючи, що позивачка за первісним позовом на судові засідання не з`являлась, а повноваження її представника належно не підтверджені. Вказані доводи суд відхиляє з таких підстав.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Відтак норми пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Повноваження адвоката Дрогомана О.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 підтверджені договором про надання правової допомоги адвокатом від 01.09.2016 р. та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що на момент вступу у справу адвоката згідно з ст. 42 ЦПК України у редакції до 15.12.2017 р. було належним підтвердженням його повноважень на представництво інтересів позивачки. Також наданим адвокатом ордером підтверджені його повноваження на представництво інтересів позивачки згідно з ст. 62 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення рішення. Випадків не належного користування процесуальними правами позивачкою за первісним позовом та її представником суд не вбачає.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для залишення без розгляду первісного позову, оскільки в іншому випадку внаслідок закінчення розгляду справи без ухвалення рішення по суті після перебування справи на судовому розгляді з 2016 року буде порушене право позивачки за первісним позовом на доступ до суду, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає не тільки у можливості порушити справу в суді, але й у праві на фактичний розгляд справи й ухвалення рішення.

Відповідно до 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та визнання права власності на нежитлові приміщення літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м, № 20 площею 9,8 кв.м, № 15 площею 25,2 кв.м, № 16 площею 2,0 кв.м, №17 площею 1,9 кв.м, № 18 площею 1,4 кв.м, № 19 площею 1,7 кв.м, № 9 площею 14,6 кв.м, № 14 площею 8,2 кв.м, № 8 площею 100,4 кв.м, № 10 площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , суд виходить з такого.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (204 ЦК України).

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Отже, наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін розкриті у частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від2 вересня 2015 року у справі №6-226цс14 та Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №401/3856/16-ц. 03 червня 2020 року у справі № 916/2800/18.

Отже, наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін розкриті у частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 15 грудня 2008 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про зобов`язання укласти у строк до 01.01.2018 року укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 літ. М: № 1 площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м., № 20 площею 9,8 кв.м., № 15 площею 25,2 кв.м., № 16 площею 2,0 кв.м., № 17 площею 1,9 кв.м., № 18 площею 1,4 кв.м., № 19 площею 1,7 кв.м., № 9 площею 14,6 кв.м., № 14 площею 8,2 кв.м., № 8, площею 100,4 кв.м., № 10 площею 100,7 кв.м. в АДРЕСА_1 на умовах, встановлених цим попереднім договором.

У відповідності до п. 4 Договору з моменту укладання цього договору ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався не відчужувати це приміщення іншим особам, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, у приміщенні на момент її прийняттям Покупцем (Позивач) за актом прийому-передавання.

Відповідно до п.6 Договору від 15.12.2008 р. сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.

Отже, зі змісту укладеного 15 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В., встановлено, що це був попередній договір, сторони якого зобов`язались у певний термін укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 здійснив відчуження ОСОБА_3 нежитлових приміщень приміщення літ. М: № 1, площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м, № 20 площею 9,8 кв.м, № 15 площею 25,2 кв.м, № 16 площею 2,0 кв.м, №17 площею 1,9 кв.м, № 18 площею 1,4 кв.м, № 19 площею 1,7 кв.м, № 9 площею 14,6 кв.м, № 14 площею 8,2 кв.м, № 8 площею 100,4 кв.м, № 10 площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 06 липня 2016 року в період дії укладеного 15 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору, за яким ОСОБА_7 зобов`язався не відчужувати вказані приміщення будь-яким особам до укладення з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу вказаних приміщень до 01.01.2018 р., чим порушив п.6 попереднього договору від 15 грудня 2008 року.

Доводи відповідача за первісним позовом про вимушений продаж належного майна для задоволення вимог іпотекодавця не підтверджені документально. Зокрема, не підтверджені обсяг простроченого кредитного зобов`язання та факт пред`явлення іпотекодавцем вимоги щодо звернення стягнення боргу на предмет іпотеки.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 635 ЦК України та умови п.6 договору від 15 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В., яким наслідки порушення вказаного попереднього договору сторонами були узгоджені виключно як відшкодування збитків, наслідків порушення відповідачем за первісним позовом, про застосування яких просить позивачка за первісним позовом, немає ні у попередньому договорі від 15.12.2008 р., ні у цивільному законодавстві України, а саме - у спосіб визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 2016 року та визнання права власності на річ, що мала бути позивачкою за первісним позовом придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За таких обставин припинення права власності відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на спірне майно призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на нього як добросовісного набувача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар з огляду на той факт, що на момент укладення договором купівлі-продажу від 06 липня 2016 року відчужувані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 нежитлові приміщення не були обтяжені будь-якими заборонами щодо відчуження на користь будь-яких осіб і як наслідок, були здійснені необхідні встановлені законодавством процедури нотаріального посвідчення правочину з нерухомістю та державної реєстрації права власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та визнання права власності на нежитлові приміщення літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м, № 20 площею 9,8 кв.м, № 15 площею 25,2 кв.м, № 16 площею 2,0 кв.м, №17 площею 1,9 кв.м, № 18 площею 1,4 кв.м, № 19 площею 1,7 кв.м, № 9 площею 14,6 кв.м, № 14 площею 8,2 кв.м, № 8 площею 100,4 кв.м, № 10 площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 не підлягають до задоволення.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору від 15.12.2008 р., укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.12.2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч. 2, 3 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18 року, можливість розірвання договору виключається тим фактом, що строк дії договору сплив.

Судом встановлено, що у пункті п. 1 попереднього договору від 15.12.2008 р. сторони узгодили, що продавець приватний підприємець ОСОБА_2 продасть, а покупець ОСОБА_1 купить частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 в термін не пізніше ніж 01.01.2018, що в силу ч. 3 ст. 635 ЦК України визначено як момент припинення зобов`язання, встановлене цим попереднім договором.

19.05.2011 р. була припинена реєстрація ОСОБА_2 як приватного підприємця, що не припинило його обов`язки за попереднім договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року справі № 338/180/17 у разі припинення діяльності фізичної особи-підприємця її права й обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.

Разом з тим, оскільки виконання попереднього договору відповідачем ОСОБА_2 могло бути здійснене саме як власником вказаного у попередньому договорі нерухомого майна, з моменту відчуження вказаного майна на користь третьої особи 06.07.2016 р. ОСОБА_2 , укладений за його участю попередній договір припинився в силу ч. 1 ст.631 ЦК України, оскільки з 06.07.2016 р. сторони попереднього договору від 15.12.2008 року уже не могли здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору шляхом відчуження вказаного у попередньому договорі майна ОСОБА_1 .

Оскільки розірвати можна лише договір, який діє (не є припиненим), вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про розірвання попереднього договору з ОСОБА_1 від 15.12.2008 р. фактично є пред`явленою після припинення вказаного договору в зв`язку з відчуженням ОСОБА_2 вказаного у попередньому договорі нерухомого майна третій особі і тому є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 789 879 грн. збитків завданих внаслідок неналежного виконання договору від 15.12.2008 р., суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, так як частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.

Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).

Отже для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності)). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Також при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

При цьому, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, суд зазначає, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Суд вказує, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Позивач за зустрічним позовом вказував про завдання йому збитків в сумі 1 789 000 грн. внаслідок порушення відповідачкою за зустрічним позовом зобов`язань за попереднім договором від 15.12.2008 р. в частині не здійснення своєчасних платежів та не здійснення належного щорічного страхування частини приміщення, а саме 1 000 000 грн. ОСОБА_2 сплатив новому кредитору ОСОБА_4 в зв`язку з застосуванням останнім санкцій за порушення умов кредитування щодо щорічного страхування предмету іпотеки і сплати щомісячних платежів та 789 879 грн. є сумою продажу предмета іпотеки, на отримання якої ОСОБА_2 правомірно розраховував, якби ОСОБА_1 сумлінно виконала свої зобов`язання.

Фактично ОСОБА_2 вказує про матеріальну шкоду у вигляді реальних збитків 1 000 000 грн. кредитору та упущеної вигоди 789 879 грн. внаслідок погашення ним заборгованості перед кредитором за договором споживчого кредитування, яка виникла в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 попереднього договору від 15.12.2008 р. в частині не здійснення своєчасних платежів та не здійснення належного щорічного страхування частини приміщення.

В порушення ч.2 ст.634 ЦК України вказаний розмір збитків не підтверджений наданими позивачем за зустрічним позовом доказами.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року ОСОБА_2 як позичальник зобов`язався не пізніше укладення договору застави майна в забезпечення виконання зобов`язання позичальника за цим договором застрахувати за власний рахунок предмет застави в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року.

Враховуючи, що договір іпотеки в забезпечення кредитного договору був укладений 16.11.2007 року, обов`язок позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо страхування предмету іпотеки відповідно виник з 16.11.2007 року ще до укладення 15.12.2008 р. попереднього договору з ОСОБА_1 .

Згідно пояснень представника відповідачки за зустрічним позовом адвоката Дрогомана О.О., в період дії попереднього договору від 15.12.2008 р. вказані у ньому нежитлові приміщення були застраховані ОСОБА_2 за договором кредиту. Судом було задоволено клопотання адвоката Дрогомана О.О. про витребування вказаної документації у ОСОБА_2 , проте позивач за зустрічним позовом у поясненні від 07.01.2017 р. щодо надання первісної документації по страхуванню об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 зазначив, що в зв`язку з ліквідацією 19.05.2011 р. реєстрації його як приватного підприємця документація щодо діяльності ПП ОСОБА_2 відсутня.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не підтверджено порушення ним умов кредитування внаслідок не здійснення страхування предмета іпотеки.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою. Разом з тим, суду не надано документального підтвердження надання ОСОБА_2 згоди на страхування ОСОБА_1 належного йому майна у рекомендованих позикодавцем страхових компаніях, як передбачено договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року.

Що стосується наданих позивачем за зустрічним позовом доказів - договір від 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо способу виконання зобов`язань за кредитним договором, довідка від 06 лютого 2017 року ОСОБА_4 про обсяг здійснення страхування предмету іпотеки, довідка ОСОБА_4 від 08 листопада 2016 року про відсутність платежів за кредитним договором № 0 від 16.11.2007 року від ОСОБА_1 , договір позики від 01.07.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на суму 1 000 000 грн. - вказані докази суд вважає такими, що не обґрунтовують зустрічні позовні вимоги, оскільки не підтверджують з достовірністю реального отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 штрафу 1 000 000 грн. за рахунок саме отриманої у ОСОБА_5 позики.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано належних доказів набуття ОСОБА_4 права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року. Зокрема, до справи не долучались та судом не досліджувались відповідні правочини щодо заміни кредитора у зобов`язанні на ОСОБА_4 у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, а також докази державної реєстрації заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору іпотеки.

Згідно з ч. 1,2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Надана позивачем за зустрічним позовом довідка від 15.10.2015 року за № 15/10 про те, що ТОВ «Арма Факторинг» відступило 15.10.2015 року право вимоги за споживчим кредитом № 0 від 16.11.2007 року ОСОБА_4 , суд вважає такою не підтверджує з достовірністю дійсність вимог останнього як позикодавця без дослідження змісту відповідного правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні, в тому числі що правовідносини за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу і щодо нового кредитора за договором кредиту згідно чинного законодавства не вимагається ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг.

Суд також враховує, що відповідачкою за зустрічним позовом на підтвердження виконання зобов`язань за попереднім договором від 15.12.2008р. надані акти від виконання зобов`язань від 15.05.2009, 15.10.2009, 15.11.2009, 15.12.2009, 15.01.2010, 15.02.2010, 15.03.2010, 15.04.2010, 15.05.2010, 15.06.2010, 15.07.2010, 15.08.2010, 15.09.2010, 15.10.2010, 15.11.2010, 15.12.2010, 15.01.2011, 15.02.2011, 15.03.2011, 15.04.2011, 15.05.2011, 15.06.2011, 15.07.2011, 15.08.2011, 15.09.2011, 15.10.2011, 15.11.2011, 15.12.2011, 15.01.2012, 15.02.2012, 15.03.2012, 15.04.2012, 15.05.2012, 15.06.2012, 15.07.2012, 15.08.2012, 15.09.2012, 15.10.2012, 15.11.2012, 15.12.2012, 15.01.2013, 15.02.2013, 15.03.2013, 15.04.2013, 15.05.2013, 15.06.2013, 15.07.2013, 15.08.2013, 15.09.2013, 15.10.2013, 15.11.2013, 15.12.2013, 15.01.2014, 15.02.2014, 15.03.2014, 15.04.2014, 15.05.2014, 15.06.2014, 15.07.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, 15.11.2014, 15.12.2014, 15.01.2015, 15.02.2015, 15.03.2015, 15.04.2015, 15.05.2015, 15.06.2015, 15.07.2015, 15.08.2015, 15.09.2015, 15.10.2015, за якими ОСОБА_1 щомісячно сплачувала 15 000 грн. ОСОБА_2 у строки та розмірі, передбачені попереднім договором від 15.12.2008р.

Вказані докази не були спростовані позивачем за зустрічним позовом в ході судового розгляду.

Заперечення ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо підписання частини вказаних актів та висновок судово-почеркознавчої експертизи від 28 травня 2021 року, згідно з яким підписи від імені ОСОБА_2 у вказаних актах виконання зобов`язань виконані не ним, суд вважає такими, що не дають суду можливості з достовірністю спростовувати участь ОСОБА_2 за зустрічним позовом у оформленні вказаних актів після отримання у ОСОБА_1 щомісячних платежів за попереднім договором від 15.12.2008 р., за результатами оцінки зібраних у справі доказів в сукупності.

Так, суд враховує, що вказані акти виконаня зобов`язань не визнані підробленими в установленому законом порядку. З заявами про підроблення актів про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів на суму понад 1 000 000 грн. за підписом від імені ОСОБА_2 останній не звертався до правоохоронних органів, отже за даним фактом не здійснювалось розслідування та відповідно вина ОСОБА_1 або інших осіб у підробленні актів не встановлена вироком суду в порядку кримінального законодавства. За використання підроблених документів законом передбачено кримінальну відповідальність, а тому особа вважається невинуватою у вчиненні таких дій, поки її вина не буде встановлена вироком суду. В порядку цивільного судочинства не підлягає встановленню вина осіб у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_2 у період чинності попереднього договору з 2008 по 2016 рік не пред`являлось жодних претензій до ОСОБА_1 з приводу виконання останньою попереднього договору від 15.12.2008 р., а після отримання 01.08.2016 р. листа приватного нотаріуса Романій Н.В. про виконання ОСОБА_1 згідно акту виконання зобов`язано у повному обсязі попереднього договору від 15.12.2008 р. будь-яких заперечень з даного приводу з боку ОСОБА_2 заявлено не було.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 450/2286/16-ц від 7 жовтня 2020 року, якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Таким чином, в ході розгляду справи ОСОБА_2 не надано доказів встановлення підроблення актів виконання зобов`язань в порядку кримінального судочинства та ним в порядку цивільного судочинства не заявлялись зустрічні позовні вимоги про оспорювання вказаних актів виконання зобов`язань, отже вищевказані акти виконання зобов`язань не визнані недійсними та є чинними і тому підлягають врахуванню.

Враховуючи викладене, зустрічний позов не підлягає до задоволення за недоведеністю обставин, на які позивач за зустрічним позовом посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою за первісним позовом при зверненні до суду у 2016 року сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та судом було задоволено клопотання останньої про відстрочення сплати судового збору за вимогу майнового характеру про визнання права власності на нерухоме майно вартістю 764 000 грн., при подачі якої у грудні 2016 року підлягав до сплати судовий збір в сумі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше мінімальної за 5 розмірів мінімальної заробітної плати. У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову згідно з ст.141 ЦПК України суд покладає на позивачку сплату судового збору в сумі 6890 грн., що становить 5 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 р. в сумі 1378 грн.

При подачі зустрічного позову позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи довічно (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.01.2016 р.), тому у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову суд відносить оплату судового збору на рахунок держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 3, 4, 12, 13, 62, 76, 81, 89, 141, 158 257, 352-354 ЦПК України, ст. 15, 22, 203, 204, 215, 509, 513, 623, 628, 631, 635, 651 ЦК України, Законом України «Про страхування» суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та визнання права власності на нежитлові приміщення літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м, № 20 площею 9,8 кв.м, № 15 площею 25,2 кв.м, № 16 площею 2,0 кв.м, №17 площею 1,9 кв.м, № 18 площею 1,4 кв.м, № 19 площею 1,7 кв.м, № 9 площею 14,6 кв.м, № 14 площею 8,2 кв.м, № 8 площею 100,4 кв.м, № 10 площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору від 15 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталією Василівною, та відшкодування збитків в сумі 1 789 879 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 6890 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належних ОСОБА_3 нежитлових приміщень а саме: літ. М : № 1, площею 34,5 кв.м, № 23 площею 1,4 кв.м, № 12 площею 9,1 кв.м, № 13 площею 9,2 кв.м, № 20 площею 9,8 кв.м, № 15 площею 25,2 кв.м, № 16 площею 2,0 кв.м, №17 площею 1,9 кв.м, № 18 площею 1,4 кв.м, № 19 площею 1,7 кв.м, № 9 площею 14,6 кв.м, № 14 площею 8,2 кв.м, № 8 площею 100,4 кв.м, № 10 площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М.Марцішевська

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 )

Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна (м. Черкаси,б-р Шевченка, 258)