КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/888/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/723/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Савіцькій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Білоцької Л.В.,-

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Позивач просила: здійснити тлумачення заповіту, складеного 31 серпня 2012 року в с. Гавронщина Макарівського району Київської області померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого секретарем виконаному Гавронщинської сільської ради Л.М. Мельник, реєстровий номер 14, відповідно до якого, все своє майно на що вона мала право і що буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на належне померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 наступне спадкове майно:

грошові кошти (пенсію), що не були отримані померлою за життя;

право на отримання невиплачених коштів згідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 23.12.2011 року у справі № 2-а-9424/11, що не були отримані спадкодавцем за життя;

земельну ділянку площею 0,1900 га, кадастровий номер 322781801:01:003:0132, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області;

земельну ділянку площею 0,2456 га, кадастровий номер 322781801:03:014:0068, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області;

земельну ділянку площею 0,2400 га, кадастровий номер 322781801:01:003:0133, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13 серпня 2012 року ОСОБА_2 складено заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Проте оформити право на спадкування позивач немає можливості, оскільки в заповіті допущено помилки при зазначенні ідентифікаційного номеру спадкоємця.

Позивач зазначає, що оскільки саме вона проживала та доглядала до смерті за ОСОБА_2 , вона вважає, що заповіт померлої складено саме на неї.

До позовної заяви додано: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію заповіту від 31 серпня 2012 року; копію повідомлення про внесення рішення до Реєстру Рішень, виконання яких гарантується державою; копію державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 608434; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копія державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 608435; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копію державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 608433; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; копії листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03 листопада 2017 року та від 26 вересня 2017 року; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 лютого 2022 року; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2); копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

РішеннямМакарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про здійснення тлумачення заповіту, суд першої інстанції виходив із того, що текст заповіту від 30 серпня 2012 року не підлягає тлумаченню, враховуючи, що текст заповіту складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 30 серпня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гавронщинської сільської ради Мельником Л.А., відповідно до якого зробила розпорядження: «усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 .

23 вересня 2020 року заведено спадкову справу № 181/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на: грошові кошти (пенсію), що не були отримані померлою за життя; отримання невиплачених коштів згідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 23.12.2011 року у справі №2-а-9424/11, що не були отримані спадкодавцем за життя; земельну ділянку площею 0,1900 га, кадастровий номер 322781801:01:003:0132, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області; земельну ділянку площею 0,2456 га, кадастровий номер 322781801:03:014:0068, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області; земельну ділянку площею 0,2400 га, кадастровий номер 322781801:01:003:0133, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Гавронщина Макарівського району Київської області.

Постановою державного нотаріуса № 105/02-31 від 18 лютого 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

У постанові вказано, що відповідно до змісту заповіту, наданого заявником до нотаріальної контори, своє майно спадкодавець заповіла певній гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ). Дата народження, як і будь-які інші уточнюючі відомості щодо особи, на користь якої складався заповіт, у тексті останнього не вказано.

У той самий час до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав звернулася гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що має РНОКПП: НОМЕР_1 .

Внаслідок зазначених розбіжностей та відсутності у тексті заповіту будь-яких додаткових відомостей щодо особи, на користь якої він складався, стовідсотково ототожнити потенційного спадкоємця з особою на користь якої спадкодавцем було складено заповіт, не виявляється можливим.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що в заповіті допущено помилки при зазначенні її ідентифікаційного номеру, а саме помилково пропущено цифру «1», через що вона не має можливості оформити своє право на спадкування. Позивач зазначає, що оскільки саме вона проживала та доглядала до смерті за ОСОБА_2 , поховала її за власні кошти, вона вважає, що заповіт померлої складено саме на неї.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 ЦК України визначено загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 467/356/19 зазначено, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Так, зміст заповіту, складеного ОСОБА_2 30 серпня 2012 року є зрозумілим, а тому тлумаченню не підлягає.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про здійснення тлумачення заповіту від 30 серпня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у заповіті помилково пропущено одну цифру реєстраційного номеру облікової картки платника податків, не є підставою для здійснення його тлумачення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що тлумаченням заповіту не вноситься жодних змін до його змісту, оскільки воля заповідача не змінюється, колегія суддів не приймає, оскільки таке тлумачення призведе до зміни особи спадкоємця, що суперечить вимогам закону.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючим, що ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні права на спадщину, остання має право на звернення до суду за правилами позовного провадження.

Протилежний висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до заповіту від 30 серпня 2012 року ОСОБА_2 зробила розпорядження: «усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )».

Згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Отже, існує розбіжність щодо особи, на користь якої складено заповіт.

Враховуючи вищезазначене, позивач повинна довести, що саме вона є тією собою на користь якої складено заповіт.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що оскільки саме вона проживала та доглядала до смерті за ОСОБА_2 , поховала її за власні кошти, вона вважає, що заповіт померлої складено саме на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Незважаючи на вищенаведені вимоги закону, ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що саме вона є тією особою на користь якої ОСОБА_2 склала заповіт, а саме, що саме вона проживала та доглядала до смерті за ОСОБА_2 , та поховала її за власні кошти.

Натомість, згідно довідки Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 16 вересня 2020 року № 389, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно з 16 жовтня 1986 року проживала та була зареєстрована до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Суд також бере до уваги, що в суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат. Вона мала достатній обсяг правового захисту. Утім, ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду, ні в суді апеляційної інстанції позивач та її представник не заявили на підтвердження позовних вимог будь-яких клопотань про допит свідків, долучення доказів тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно підлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 376, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2022 рокув частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко