ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2498/21 Номер провадження 22-ц/814/282/23Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2021 року у складі судді Довготько Т. М.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року представник «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа № 2-8035/09 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Нещодавно позивачу стало відомо, що 26.08.2009 ухвалою Дзержинського районного суду у вищевказаній справі з метою забезпечення позову було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2

10.03.2010 у даній справі Дзержинським районним судом м. Харкова по справі № 2-8035/09 було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 11 151 грн, однак заходи забезпечення позову судом скасовані не були.

Вказував, що зазначена ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2009 перешкоджає ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» реалізувати своє переважне право перед іншими кредиторами іпотекодавця, в порядку, визначеному іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до умов кредитного договору № від 14.12.2006, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , банк надав останньому кредит у розмірі 34 270 дол. США.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» був укладений Іпотечний договір від 19.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А., предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

14.01.2020 згідно укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» (який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, та укладеного 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д. Г. договору, право вимоги за кредитним договором № від 14.12.2006 перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до договору укладеного 14.01.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», останній набув права вимоги до боржника ОСОБА_2 за Кредитним договором та Іпотечним договором, яким передано в іпотеку вищевказану квартиру.

Договір іпотеки був укладений 19.12.2006, а 26.08.2009 постановлено ухвалу Дзержинським районним судом м. Харкова про забезпечення позову, що пізніше ніж було укладено Іпотечний договір.

Вважав, що на даний час порушується право ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», оскільки квартира, що була передана в іпотеку забезпечує виконання зобов`язань в першу чергу за кредитним договором № від 14.12.2006, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , а наявність арешту перешкоджає ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» у відповідності до статті 3 Закону України «Про іпотеку» реалізувати своє право.

Посилаючись на викладене, просив суд звільнити з-під арешту однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , накладеного Першою Харківською міською державною нотаріальною контрою на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2009, та стягнути з відповідачів судовий збір.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2021 року позовну заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення його права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення на неї арешту ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2009.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінангруп».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана ухвала перешкоджає позивачу реалізувати своє переважне право перед іншими кредиторами іпотекодавця в порядку, визначеному іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку».

Звертає увагу на те, що умовами розділу 5 Іпотечного договору від 19.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 5002, прямо визначено про те, що Іпотекодержатель сам визначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» можуть бути ним застосовані для задоволення своїх вимог.

Умовами Договору іпотеки передбачено, що це не тільки передача предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя, як це зазначив суд у оскаржуваному рішенні, а і право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки відповідно до норм статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки будь-якій іншій особі.

Зазначає, що позивач не має можливості зараз реалізувати своє право на продаж предмету іпотеки відповідно до умов Договору іпотеки та норм статті 38 Закону України «Про іпотеку» за наявності зареєстрованого обтяження речового права на предмет іпотеки згідно до чинної ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2009 про арешт майна боржника.

Таким чином, на думку апелянта, суд в оскаржуваному рішенні фактично обмежив права позивача у самостійному виборі способу задоволення своїх вимог, що визначені як самим Договором іпотеки так і статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

На підставі розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 14.12.2006 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 34 270 дол США (а. с. 5-12).

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк» укладений Іпотечний договір від 14.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І. А., зареєстрований у реєстрі за № 5002, із змінами, внесеними Договором № 2 від 08.07.2008, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-15).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором № від 14.12.2006, за яким право вимоги до боржника ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 16-34).

За нотаріально посвідченим договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 2127/К, укладеного 14.01.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», останній набув права вимоги до боржника ОСОБА_2 за Кредитним договором та Іпотечним договором, за яким передано в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 36-38).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2009 року у справі № 2-8035/09 в порядку забезпечення позову ПП ОСОБА_4 до ОСОБА_2 заборонено КП «Харківське МБТІ» видавати виписки з єдиного реєстру прав власності для відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , заборонено Першій державній нотаріальній конторі міста Харкова видавати довідки про відсутність заборони на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 (а. с. 39).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2010 року у справі № 2-1220/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість в сумі 11 151 грн (а. с. 40-41).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.12.2019 вбачається, що на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-8035/09 від 26.08.2009 Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис № 9108665 про арешт нерухомого майна 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , обтяження зареєстровано 01.10.2009

Державний реєстрі речових прав на нерухоме майно також містить запис № 5874463 про державну реєстрацію 18.12.2006 іпотеки на підставі договору іпотеки № 5002 від 14.12.2006 та запис № 5874464 від 08.07.2008 про обтяження об`єкта нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги (а. с. 42 -43).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не доведено порушення його прав через накладення арешту, оскільки наявність після державної реєстрації іпотеки зареєстрованих обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації прав іпотекодержателя.

Переглядаючи дане судове рішення, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Право кожної особи на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав або охоронюваних законом інтересів передбачено статтями 15, 16 ЦПК України.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно частини другої статті 16 ЦПК України, можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач обґрунтував порушення своїх прав тим, що арешт нерухомого іпотечного майна, накладений на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2009 року у справі № 2-8035/09, обмежує права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги до іпотекодавця за рахунок предмета іпотеки у позасудовому порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).

Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Способами позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як встановлено у частинах шостій та сьомій статті 3 Закону № 898-IV, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», послався на відсутність перешкод для вчинення реєстраційної дії державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд не взяв до уваги, що такі реєстраційні дії не є предметом спору у цій справі, а обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачені Законом та договором про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідним застереженням в іпотечному договорі, належить виключно іпотекодержателю.

Договір іпотеки від 14.12.2006 із змінами, внесеними договором № 2 від 08.07.2008, містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як у спосіб переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (абзац другий частини третьої статті 36 Закону), так і у спосіб надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки (абзац третій частини третьої статті 36 Закону).

Оскільки зареєстрований на підставі ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.08.2009 у справі № 2-8035/09 арешт має наслідком заборону відчуження нерухомого майна, яка була накладена після реєстрації 18.12.2006 іпотеки, така заборона порушує права іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі № 923/1105/17, від 12.12.2019 у справі № 923/880/18.

Враховуючи встановлені обставини справи та те, що право іпотеки виникло до винесення ухвали суду, на підставі якої зареєстровано обтяження нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику та іпотекодавцю ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як іпотекодержателя, про звільнення майна з під-арешту з метою реалізації права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в порядку статей 36-38 Закону України «Про іпотеку», є правомірними.

З висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача з огляду на те, що він, як іпотекодержатель, може звернутися до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, колегія суддів апеляційного не погоджується, оскільки, виходячи з аналізу наведених судом змін до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначена норма охоплює лише випадок якщо іпотекодержатель звертається до державного реєстратора з вимогою про державну реєстрацію права власності виключно за собою, тоді, як статтями 36, 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами укладеного іпотечного договору передбачено також право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Частинами першою, п`ятою статті 38 Закону № 898-IV встановлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», суд першої інстанції наведеного не врахував, припустившись у зв`язку з цим неправильного застосування норм статті 3 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

За правилами частин першої, одинадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем по справі сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн та апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн, а всього 5 675 грн, який покладається апеляційним судом на відповідачів в дольовому порядку.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2021 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали № 2-8035/09 від 26.08.2009 Дзержинського районного суду міста Харкова, 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі покласти на відповідачів. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у відшкодування понесеного судового збору по 2 837,50 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна