№ провадження 6/495/21/2023
УХВАЛА

Про задоволення заяви про заміну позивача

"21" березня 2023 р. м. Білгород - Дістровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.,

справа № 495/10226/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про заміну сторони позивача у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «СК «ВУСО» 04.12.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 44783,21 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" судові витрати у розмірі 1600 грн.

26 квітня 2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення, за яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО", адреса: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, п/р НОМЕР_3 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу у розмірі 44783,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО", адреса: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, п/р НОМЕР_3 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, судовий збір у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Не погодившись з наведеним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Царенко Олександр Олександрович звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої постановлено ухвалу від 28.04.2021 року, якою поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ "Страхова компанія "ВУСО"" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року по цивільній справі №495/10226/17 за позовом ПАТ "Страхова компанія "ВУСО"" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, скасовано і призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Наразі справа розглядається на стадії судового розгляду та призначено судове засідання.

10.11.2021 року від ФОП ОСОБА_1 до суду надійшла заява про заміну позивача, вказуючи при цьому, що ПАТ «СК «ВУСО» відступив йому права вимоги, в т.ч. на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування згідно Додатку № 1 до ОСОБА_2 в розмірі 46 383,21 грн., що випливає з Договору № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16.11.2020 року.

Отже, у зв`язку з припиненням статусу кредитора та сторони позовного провадження ПАТ «СК «ВУСО», вказує, що ФОП ОСОБА_1 є належним кредитором та має бути стороною у справі, а тому просив замінити позивача за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 .

Не погодившись з наведеними доводами та заявленим клопотанням ФОП ОСОБА_1 , від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення щодо заяви про заміну позивача, у якому адвокат вказував, що Велика Палата Верховного Суду вже не раз розглядала питання відступлення права вимоги на користь не фінансових установ та має однозначну позицію, що відступати права вимоги особам без відповідного статусу фінансової компаній не можна.

За таких обставин, вважав, що відступлення права вимоги до ФОП ОСОБА_1 неможливо, а отже заявник не може бути правонаступником страхової компанії.

Представник заявника в судовому засіданні свою заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача надав заяву про розгляд заяви про заміну позивача за його відсутність, просить у задоволені заяви відмовити, з підстав викладених у запереченні.

Вислухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно наразі є скасованим заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2018 року, ухвалене у справі № 495/10226/17, та цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди перебуває на перегляді у Білгород-Дністровському міськрайонному суді на стадії судового розгляду .

Як вбачається з матеріалів заяви, 16.11.2020 року між Приватним акціонерним товариствов " Страхова компанія " ВУСО" та Суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги.

Предметом договору у відповідності до п.2.1 виступало те, що первісний кредитор / ПАТ «СК «ВУСО»/ передає /відступає/ новому кредитору/ФОП ОСОБА_1 / свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у розмірі визначеному п.4.1 договору на суму 242 581,26 грн.

Фактом сплати ціни предмета договору № 16/11/2020 про відступлення права вимоги є квитанція № ПН1834025 від 26.11.2020 року.

За умовами вищенаведеного договору, право вимоги заборгованостей боржників, що відступалось, узгоджувалось з Реєстром прав вимоги, який складався сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена в Додатку № 1 до цього Договору, згідно якого, зокрема, право вимоги перейшло і до боржника ОСОБА_2 на суму 46383,21 грн.

Заявник згідно листа № 5433-24 від 27.11.2020 року повідомив ОСОБА_2 про відступлення права вимоги та необхідність подальшої виплати будь-яких коштів на його банківські реквізити.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, ст. 55 ЦПК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (статті 104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (статті 512, 513, 520, 521 ЦК України).

10 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 278/2083/18, провадження № 61-5470св19 (ЄДРСРУ № 95439430) досліджував питання відступлення права вимоги.

При цьому зауважив, що: відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

В той же час, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Тобто, якщо фізична особа новий кредитор уклав договір відступлення прав вимоги за кредитним договором у процедурі примусової ліквідації банку, то він не набуває права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникає лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 та від 22 грудня 2020 року у справі № 761/20317/18 (ЄДРСРУ № 93793554).

Суд погоджується з доводами представника заявника, що посилання представника відповідача у його заперечені на необхідність відмови у задоволені заяви стосується договорів факторингу.

Як вбачається зі змісту його статей 512, 1077 ЦК України, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.

Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

Зазначені доводи висловлені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 05.04.2018 року у справі № 909/968/16 провадження №12-97гс18.

При таких обставинах суд вважає заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про заміну сторони позивача у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 55, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про заміну сторони позивача у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Замінити сторону позивача за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 21 березня 2023 року.

Суддя: