Справа № 932/123145/20
Провадження № 2/932/1652/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі судового засідання - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

15.01.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Днепропетровска надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 22.02.2020 року на перехресті вулиці Воскресенської та проспекту Д.Яворницького у місті Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля LEXUS GS300, під керуванням ОСОБА_2 . Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2020 року у справі № 932/2626/20 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 . В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію відповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», працівники якого оглянули пошкоджений автомобіль позивача, на підставі чого було складено страховий акт та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., які були йому перераховані на картковий рахунок. Разом з цим, ним було проведено оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, відповідно до висновку № 62-02.20 СОД ФОП ОСОБА_3 від 01.06.2020 року вартість відновлювального ремонту складає 675 955,16 грн. При цьому, ринкова вартість автомобіля складає 408 844,80 грн. Отже, згідно з висновками суб`єкта оціночної діяльності в наслідок ДТП спричинено невідновлювальні пошкодження, а автомобіль не підлягає ремонту. Таким чином, вартість (розмір) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає суму повної ринкової вартості авто, а саме 408 844,80 грн. Отже, в наслідок ДТП ним понесено значно більших збитків, аніж отримане страхове відшкодування, на сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 308 844,80 грн. При зверненні до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» йому було повідомлено, що різниця у вартості невідновлювальних пошкоджень та страхових виплат, ним понесених, підлягає стягненню саме з відповідача як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 308 844,80 грн., та на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., а також понесені витрати по справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2021 року відкрите загальне позовне провадження у даній справі та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У наданому суду письмовому клопотанні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу у відсутності сторін та в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, до суду надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату з посиланням на хворобу відповідача, подана від імені представника відповідача адвоката Боровенського Р.Ю., проте документів на підтвердження представництва відповідача у даній судовій справі вказаним представником до заяви не долучено.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Зважаючи на вказане, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.2020 року на перехресті вулиці Воскресенської та проспекту Д.Яворницького у місті Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля LEXUS GS300, під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2020 року у справі № 932/2626/20 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з призначенням покарання у вигляді штрафу на користь держави.

Вказана постанова суду вступила в законну силу і встановлені нею обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України, а саме вина водія ОСОБА_2 у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

В наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія відповідача ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ».

Про настання страхового випадку було повідомлено страхову компанію відповідача - Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», працівники якого оглянули пошкоджений автомобіль позивача, на підставі чого було складено страховий акт та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Вказані грошові кошти були перераховані позивачу на картковий рахунок двома платежами по 50 000 грн. 27.05.2020 року та 05.06.2020 року.

Позивачем було проведено оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до Звіту № 62-02.20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 01.06.2020 року, складеному ФОП ОСОБА_3 , вартість відновленого ремонту транспортного засобу TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , в наслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, складає 675 955,16 грн., ринкова вартість автомобіля складає 408 844,80 грн.

Таким чином, вбачається, що вартість (розмір) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає суму повної ринкової вартості автомобіля, а саме 408 844,80 грн. Отже, вбачається, що в наслідок ДТП позивачем понесено значно більших збитків, аніж отримане страхове відшкодування, на сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 308 844,80 грн.

За твердженням позивача, при зверненні до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» йому було повідомлено, що різниця у вартості невідновлювальних пошкоджень та страхових виплат, ним понесених, підлягає стягненню саме з відповідача як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.2 ч.2 ).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до змісту уст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Частиною другої ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначений порядок виплати страхового відшкодування у разі знищення транспортного засобу, а саме його власнику (позивачу) має бути виплачена різниця між вартістю ТЗ до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, згідно ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З огляду на вищевказані положення законодавства, відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, несе безпосередньо відповідач як особа, винна у скоєнні вказаної ДТП, який відповідно до положень ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається від реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки вина відповідача у скоєнні вищевказаної ДТП, в результаті якої був пошкоджений належний позивачу автомобіль, встановлена постановою суду, розмір збитків позивача, завданих невідновлювальними пошкодженнями транспортного засобу, підтверджено належними доказами, а страховим відшкодуванням не в повному обсязі відшкодовано заподіяні збитки, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними збитками, заподіяними позивачу та понесеними ним в наслідок ДТП, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 308 844 грн. 80 коп.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість даних позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі та їх доведення позивачем на підставі належних, допустимих та достовірних доказів.

Будь-яких доказів в спростування даних позовних вимог відповідачем суду не надано.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у сумі 50 000 грн., посилаючись на те, що в наслідок спричиненої з вини відповідача дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду, під час ДТП йому були заподіяні тілесні ушкодження, він переніс тривале лікування. В наслідок ДТП було пошкоджено його власний автомобіль, відповідач ухиляється від відшкодування йому збитків, тому він вимушений збирати велику кількість документів для захисту своїх прав, звертатись за юридичною допомогою, до страхової компанії, що негативно позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення правовідносин у сім`ї, в наслідок чого йому заподіяна моральна шкода.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до змісту постанови Постанова Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №826/18130/16: При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Як встановлено в судовому засіданні, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, позивач отримав тілесні ушкодження, в наслідок чого він переніс тривале лікування, що підтверджується наявними у справі доказами. В результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль, який не підлягає ремонту, відповідач ухиляється від відшкодування збитків позивачу, тому він вимушений збирати велику кількість документів для захисту своїх прав, звертатись за юридичною допомогою, до страхової компанії, що негативно позначилося на його душевному стані та призвело до погіршення правовідносин у його сім`ї, в наслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода. В наслідок зазначеного позивач зазнав душевних страждань, був позбавлений можливості задоволення життєвих потреб, були порушенні його нормальні життєві зв`язки, в зв`язку з чим він вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнала, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Будь-яких належних та допустимих доказів в обгрунтування даних позовних вимог позивача відповідачем суду не надано.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що з часу відкриття 18.01.2021 року судом провадження у даній справі відповідачем, який належним чином був повідомлений про розгляд справи, з представниками, неодноразово направлялися до суду заяви про відкладення розгляду справи з посиланням на поважність неявки відповідача. При цьому, відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи, відзив на позовну заяву суду не надав.

Разом з цим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 червня 2023 року у справі № 756/9028/20, провадження № 61-1897св23, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22) та від 17 березня 2023 року у справі № 465/5343/18 (провадження № 61-11076св22). Враховуючи наведене, суд розглядає справу у відсутності відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 3929 грн. 24 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі 308 844 грн. 80 коп., заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3929 грн. 24 коп., а всього 317 774 грн. 04 коп. (триста сімнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні чотири копійки).

В задоволенні решта позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачами протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева