ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1706/23 Справа № 185/6154/22 Суддя у 1-й інстанції - Головіна В.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/6154/22

Номер провадження 22-ц/803/1706/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач АТ КБ «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року головуючого судді Головіна В.О.по цивільній справі про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі АТ КБ «ПриватБанк»),мотивуючи вимоги тим,що позивач є власником поточного рахунку у національній валюті, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк». Станом на 03 серпня 2021 року залишок власних коштів на рахунку складав 64 953,39 грн.

03 серпня 2020 року позивачем була зроблена спроба перерахувати власні кошти з рахунку, пов`язаного з карткою № НОМЕР_1 у сумі 15 003 грн, іншій особі. У проведенні платежу банком було відмовлено.

Також, 21 листопада 2020 року позивачем була зроблена спроба перерахувати власні кошти з рахунку, пов`язаного з карткою № НОМЕР_1 у сумі 29 999 грн іншій особі. У проведенні платежу банком було відмовлено.

Після тривалих перемовин по телефону і листування електронною поштою з`ясувалось, що рахунок позивача був заблокований помилково, та 19 січня 2021 року відповідач відновив можливість здійснювати операції по рахунку позивача.

Таким чином, поточний рахунок позивача в проміжок часу з 03 серпня 2020 року по 19 січня 2021 року був заблокований відповідачем, що призвело до неможливості позивачем користуватись власними коштами на рахунку.

У відповідь на запит позивача банк листом від 07 вересня 2021 року підтвердив факт блокування рахунку позивача та повідомив, що таке блокування відбулось на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у справі № 752/12987/16-к, якою було накладено арешт на кошти, що знаходились на рахунках позивача. Передбачені законом підстави обмеження прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходились на його рахунку, у відповідача були відсутні, тому його дії з блокування рахунку позивача слід вважати незаконними.

Оскільки послуги банком не були надані з його вини, позивач має право вимагати у відповідача сплатити пеню у розмірі 3% від загальної вартості не наданих послуг за договором банківського рахунку, а саме: - незаконна відмова у перерахуванні коштів у сумі 15 003 грн іншій особі тривала з 03 серпня 2020 року до 19 січня 2021 року, тому пеня за період часу з 01 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року складає 15000 х 0,03 х 60 днів = 27 000 грн; незаконна відмова у перерахуванні коштів у сумі 29 999 грн іншій особі тривала з 21 листопада 2020 року до 19 січня 2021 року, тому пеня за період часу з 21 листопада 2020 року до 19 січня 2021 року вкладає 30000 х 0,03 х 60 днів = 54 000 грн.

Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, а саме, позивач зазнав моральні страждання у зв`язку з порушенням його прав на вільне розпорядження своїми грошовими коштами, необхідністю тривалий час вести переговори та листування з відповідачем, звертатися до суду із позовом, витрачати на це час, кошти та особисті зусилля, а також у зв`язку з відчуттям невпевненості та приниженості, завданої неправомірною поведінкою відповідача. Вважає, що достатньою компенсацією його моральних страждань повинна бути грошова сума у розмірі 10 000 грн.

З урахуванням викладеного, просив визнати поважними причини пропущення позовної давності; визнати дії відповідача з обмеження прав ОСОБА_1 щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його поточному рахунку, пов`язаному з карткою № НОМЕР_1 у період часу з 03 серпня 2020 року по 19 січня 2021 року, неправомірними; - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню за період з 01 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року на суму 27 000 грн, за період з 21 листопада 2020 року до 19 січня 2021 року на суму 54 000 грн, відшкодування моральної шкоди на суму 10 000 грн, всього стягнути 91 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просив скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що в порушення п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, судом не надано мотивовану оцінку аргументам щодо незаконності арешту рахунку, наведеним в позовній заяві. В порушення вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, судом не прийнято до уваги рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 червня 2021 року у справі № 426/151/21, яким вже була встановлена неправомірність дій відповідача з обмеження можливості позивача вільно розпоряджатись коштами на своєму рахунку. В порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, суд у рішенні послався на відзив відповідача, копія якого не надсилалась ні позивачу, ні його представнику. В порушення ст. 84 ЦПК України, судом не витребувано докази, які позивач просив витребувати та не розглянуто клопотання з цього приводу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Бистров С.А. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема, зазначено, що порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів здійснюється на підставі глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ № 22 від 21 січня 2004 року.Арешт карткового рахунку позивача було встановлено відповідно до ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року. Вказану ухвалу суду позивач не оскаржував, а в апеляційній скарзі фактично не погоджується з ухвалою суду про накладення арешту, а не з діями банку. Дії банку про накладення обмежень на операції за допомогою картки НОМЕР_1 є виконанням ухвали слідчого судді, а не самовільними або помилковими діями банку, на яких наголошує позивач. Здійснивши накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, відкритих на ім`я позивача та які не визнані такими, що мають спеціальний режим використання, згідно вимоги ухвали суду, банк діяв в межах та у спосіб, встановлений законом, оскільки отримавши зазначений документ про арешт, банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт. Посилання позивача на те, що банк не має права накладати арешт на картковий рахунок є помилковим.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначено,що позивачем жодним належним доказом не обґрунтовує свої немайнові витрати, а доводи ґрунтуються виключно на внутрішніх міркуваннях.Посилання позивача, в позові, що ним не порушено строк позовної давності з посиланням на справу № 426/3071/21 є помилковим, оскільки в тій справі інші підстави та предмет позову ніж в цій і вони є різними позовами.

Щодо клопотання скаржника в апеляційній скарзі про витребування рішень та інших матеріалів справ, зазначено, що відповідач не погоджується та заперечує проти його задоволення, оскільки зазначені документи позивач міг подати в суд першої інстанції, але не подав, крім того, рішення судів є в Єдиному державному реєстрі судових рішень та з ними ознайомитись можливо і без витребування.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом отримання смсповідомлення та шляхом отримання судових повісток направлених на електронну адресу (а.с.81,82).

Клопотання представника ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , відповідно якого просив витребувати у адміністратора «Єдина судова інформаційнотелекомунікаційна система» - ДП «Центр судових сервісів» або отримати шляхом прямого доступу (при наявності технічної можливості у суду) такі відомості та документи : - копію позовної заяви від 19 жовтня 2021 року та відповідних поштових документів, поданої ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Сватівського районного суду Луганської області, що містяться в матеріалах справи № 426/3071/21, та дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду;- копії рішень Сватівського районного суду Луганської області від 01 червня 2021 року у справі № 426/151/21, та постанови Луганського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі № 426/151/21, що містяться в матеріалах справи № 426/151/21, судом апеляційної інстанції залишено без задоволення, у зв`язку з тим,що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року по справі № 426/151/21 (провадження № 2-в/185/77/22) за заявою ОСОБА_1 частково відновлено судове провадження по цивільній справі № 426/151/21 .

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Бистров С.А. належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи , в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду був відсутній. При задоволенні клопотання про забезпечення участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції був попереджений про ризики технічної неможливості участі в відеоконференції (а.с.80,81,82).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ КБ «ПриватБанк».

На виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року у справі № 752/12987/16-к, якою було накладено арешт на кошти, що знаходились на рахунках позивача,позивач не мав можливості здійснити видаткові операції за карткою 5221 хххххх 2736 , 03 серпня 2020 року та 21 листопада 2020 року . Станом на 03 серпня 2020 року сума залишку коштів на картці НОМЕР_2 - 64 953,39 грн . Станом на 21 листопада 2020 року сума залишку коштів на картці НОМЕР_2 - 64 953,39 грн.

Арешт карткового рахунку ОСОБА_1 було встановлено відповідно до ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року про накладення арешту на грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, та які знаходяться в безготівковому вигляді на рахунках відкритих у ПАТ «ПриватБанк».

З ухвали слідчого судді, вбачається, що у списку карт для блокування є картка НОМЕР_3 (остання в списку), держатель картки ОСОБА_1 . Вказана картка в подальшому перевипущена, нові перевипущені картки: НОМЕР_4 , НОМЕР_1 та НОМЕР_5 .

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума залишків по рахунку, відображається та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з відсутності підстав для задоволення позову,у зв`язку з тим, що дії банку про накладення обмежень на операції за допомогою картки НОМЕР_1 є виконанням ухвали слідчого судді, а не самовільними або помилковими діями відповідача, на яких наголошує позивач. Здійснивши накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку, відкритих на ім`я позивача, та які не визнані такими, що є мають спеціальний режим використання, згідно вимоги ухвали суду, банк діяв в межах та у спосіб, встановлений законом, оскільки отримав зазначений документ про арешт. Банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт. Відмовляючи в позові про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того,що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .

За загальними правилами, встановленими матеріальними нормами чинного законодавства, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Так, порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів здійснюється на підставі глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів»(далі-Інструкція).

Відповідно до п. 9.1 цієї Інструкції, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем,слідчим,представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

В п. 9.2 Інструкції банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Відповідно до п. 9.6 Інструкції під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Згідно до п. 9.10 Інструкції у разі надходження до банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Банк після списання за платіжною вимогою/інкасовим дорученням (розпорядженням) суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, списує цей документ з відповідного позабалансового рахунку та, якщо немає на обліку за позабалансовим рахунком інших документів про арешт коштів, проводить операції за рахунком клієнта.

Відповідно до п.9.11 Інструкції банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунках, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

Згідно п. 1.27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» передбачено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, які узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судом не було допущено порушення норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, лише звернуто увагу суду, що відповідач заблокував рахунки, проте не доведено тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України та не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76-78 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог щодо незаконності дій банку.

Так,вбачається ,що у позовній заяві ОСОБА_1 ,яка надійшла до суду першої інстанції 09 серпня 2022 року ,по цивільній справі № 185/6154/22 ,міститься посилання на перебіг строку нарахування пені у даному позові ,що визначений з 01 листопада 2020 року ,і на його аналогічний позов наданий до Сватівського районного суду Луганської області (а.с.3-4) ,за яким відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень , ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 жовтня 2021 року відкрито провадження по цивільній справі № 426/3071/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій щодо розпорядження грошовими коштами неправомірними, стягнення пені та моральної шкоди. З мотивувальної частини ухвали вбачається, що у даному випадку згідно поданої позовної заяви заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 81 000 грн та моральної шкоди у сумі 10 000 грн, а всього 91 000 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 274 ЦПК України справа має розглядатись у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною. Крім того, вбачається,що 29 листопада 2021 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Шишелової Н.В. про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України,яке ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 листопада 2021 року повернуто відповідачу. Ухвалою того ж суду клопотання представника відповідача АТ КБ « ПриватБанк» Шишелової Н.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та проведення судового засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 да АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій щодо розпорядження грошовими коштами неправомірними, стягнення пені та моральної шкоди призначено на 25 лютого 2022 року об 11 годині 30 хвилин , в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

В позовній заяві позивач та в апеляційній скарзі посилається на судове рішення по справі № 426/151/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними,стягнення пені та відшкодування моральної шкоди . Так ,з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається,що ухвалою Павлоградськоого міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_1 частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 426/151/21 ,а саме рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 червня 2021 року за яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними,а саме дії з блокування рахунку позивача з 13.01.2021 року по 19.01.2021 року, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ» ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 пеню за період з 13.01.2021 року по 18.01.2021 року (включно) в сумі 11 520 грн,завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн,в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Як вбачається з відновленої частини постанови Луганського апеляційного суду (вступна та резолютивна частини) від 25 січня 2022 року ,апеляційна скарга АТ КБ « ПриватБанк» задоволена частково. Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 червня 2021 року змінено,зменшено розмір стягнутої з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 5 000 грн до 1 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін .

Проте,вищезазначене не спростовує висновків суду викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Крім того,доводи апеляційної скарги щодо посилання у рішенні на відзив відповідача, який на порушення вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України не надсилався ні позивачу ,ні його представнику, спростовується матеріалами справи,оскільки матеріали справи містять скрин-шот електронної сторінки ,що підтверджує направлення копії відзиву 29 вересня 2022 року на електронну адресу позивача (а.с.28).

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене вбачається, що судом у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2023 року .

Судді: