28.02.2023 Єдиний унікальний № 371/200/21 провадження № 2/371/72/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/200/21

Провадження № 2/371/72/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

секретарів судових засідань Горкуші О.М., Марусич А.Ю.,

прокурора Олефіренка С.В.,

представника третьої особи Сіренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича, поданим в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та повернення земельної ділянки,

У С Т А Н О В И В :

Прокурор, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, звернувся до судуз вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (далі по тесту РЛП) був організований та набув статусу об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення на підставі рішення, прийнятого Черкаською обласною радою (№14-4 від 26 лютого 2000 року) та Київською обласною радою (№ 168-10-ХХІІІ від 17 лютого 2000 року) «Про організацію регіонального парку «Трахтемирів».

Межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. На території Київської області знаходиться 5148,7 га земель РЛП, з них 3517,2 га на території Малобукринської сільської ради.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 11 березня 2014 року № КИ/:01:003/00016450 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером :01:003:0007, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

В подальшому, згідно рішення державного реєстратора від 04 квітня 2014 року за № 12168499, Реєстраційною службою Миронівського районного управління юстиції на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (зазначену вище земельну ділянку), серії САК № 927528 , індексний номер 12168499.

Таким чином, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:003:0007 для ведення особистого селянського господарства на території Малобукринської сільської ради Миронівського району.

12 березня 2018 року ОСОБА_2 відчужив вказану земельну ділянку на користь відповідача ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 666. На підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича, індексний номер 40099786 від 14 березня 2018 року, здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0007 за ОСОБА_1 .

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 02 травня 2018 року у справі № 371/456/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, задоволено позов Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», визнано недійсними та скасовано спірний наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 11 березня 2014 року за № КИ/:01:003/00016450 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно (зазначену вище земельну ділянку) серії САК № 927528, індексний номер 12168499. Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

В ході розгляду судової справи № 371/456/17 встановлено, що вказану вище земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0007 відведено у приватну власність фізичній особі за рахунок земель природно-заповідного фонду Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у державній власності, знаходилася за межами населеного пункту та відносилася до земель природно-заповідного фонду. Території та об`єкти природно-заповідного фонду мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів.

Розташування спірної земельної ділянки, із кадастровим номером :01:003:0007 у межах Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що за чинним законодавством унеможливлює перебування даної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0007 відведено у приватну власність неуповноваженим органом та всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення, оскільки Кабінет Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки та її відведення у приватну власність не приймав, що підтверджується листом Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2020 року № 37920/0/2-20, а також, всупереч вимог ст.ст. 20, 25, 50 Закону України «Про землеустрій», без розроблення відповідного проекту із землеустрою.

Згідно з вимогами статті 178 ЦК України, статей 43, 44, 84 ЗК України, статей 5, 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 7, 9, 14, 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», зазначена земельна ділянка має статус обмежено оборотоздатної і такої, що не може бути предметом правочинів купівлі-продажу із переходом права власності на неї від однієї фізичної особи до іншої.

При укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу № 666 від 12 березня 2018 року наведені вище вимоги законодавства не дотримані, а тому є визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання правочину недійсним.

Відчужена ділянка не вибула із володіння держави в особі Кабінету Міністрів України і її зареєстрований власник змінився лише формально. Згідно з вимогами частини четвертої статті 84 ЗК України, вказана земельна ділянка не могла бути предметом такого правочину між приватними особами. Існування договору є юридичною перешкодою у реалізації державою правомочностей користування та розпорядження ділянкою, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , за відсутності рішення суду про визнання цього договору недійсним, можуть знову ставити вимогу про реєстрацію за ними права власності на землю та іншим чином оспорювати законний статус Кабінету Міністрів України як правомочного власника цих ділянок.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у даному випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка протиправно його набула у приватну власність, є перешкодою у реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Згідно положень статей 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. А тому для забезпечення Кабінету Міністрів України реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди у користуванні нею.

Вказав, що право власності держави на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу, у разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність, відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

При цьому, поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Зазначив, що, згідно з частиною другою статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0007 наразі зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , проте в силу законодавства вона не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути ділянку площею 2 та (кадастровий номер :01:003:0007) у державну власність.

Просив усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою природно - заповідного фонду площею 2 га з кадастровим номером :01:003:0007 шляхом визнання недійсним договору купівлі - продажу від 12 березня 2018 року № 666 та шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 40099786 від 14 березня 2018 року і здійсненої на її підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку.

Також просив усунути перешкоди у здійснені Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 8 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення до участі у справі Ржищівської міської ради як правонаступника позивача Кабінету Міністрів України та залучення Кабінету Міністрів України до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року клопотання прокурора задовольнено. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича належним чином засвідчені копії: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком Анатолієм Івановичем, зареєстрованого в реєстрі за № 666; та рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40099786 від 14 березня 2018 року.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 5 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення до участі у справі Ржищівської міської ради як правонаступника позивача Кабінету Міністрів України.

Аргументи учасників справи

17 серпня 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав, вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, а також просив розгляд справи проводити без його участі.

15 серпня 2021 року від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка А.І. надійшла заява, за змістом якої він просив справу розглядати без його участі. В заяві відповідач зазначив, що 12 березня 2018 року до нього звернулися фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з проханням посвідчити договір купівлі - продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Миронівський район, Малобукринська сільська рада. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ним були належним чином встановлені особи за паспортом громадянина України, перевірено документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку та за місцем проживання ОСОБА_1 в місті Києві посвідчено відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Підстави для відмови у посвідченні договору були відсутні.

21 квітня 2021 року від представника третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, РЛП «Трахтемирів» надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що позовні вимоги прокурора він підтримує повністю, оскільки рішенням Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року у цивільній справі № 371/456/17, що набрало законної сили, встановлено та доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0007 знаходиться на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та була сформована взагалі без «Проекту відводу земельної ділянки..», а також вибула з державної форми власності всупереч статті 186-1 ЗК України, статей 7, 60, 61 Закону України «Про природно - заповідний фонд України».

Водночас зазначив, що позовні вимоги заявлені прокурором у формі одночасного поєднання віндикаційного і негаторного позовів, що є взаємовиключним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 114)).

1 червня 2021 року від представника позивача Кабінету Міністрів України надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких він просив позовні вимоги прокурора задовольнити. Зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0007 знаходиться на території РЛП «Трахтемирів», тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду, а тому є власністю Українського народу та, відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України, не може перебувати у приватній власності.

Спірна земельна ділянка вкрита лісовою рослинністю, про що набувач зобов`язаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які, відповідно до статті 84 ЗК України, не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику.

Без дозволу, виданого компетентними владними органами, ніхто не має права володіти національною державною власністю і використовувати її поза межами, встановленими для загального права користування. Законно набути права приватної власності на спірну земельну ділянку природно-заповідного фонду із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа, у тому числі й відповідачі.

Натомість останні набули таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади незаконного наказу про передачу земельної ділянки у приватну власність, та наступним укладенням договорів купівлі-продажу.

З урахуванням встановлених рішенням Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року у справі № 371/456/17 фактичних обставин щодо знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0007 на території Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та незаконного відведення її у приватну власність, а також правил статей 387, 388 ЦК України та статті 152 ЗК України, вважає, що витребування оскаржуваних земельних ділянок із незаконного володіння на користь держави є єдиним вірним захистом порушеного права.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не подав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання 24 січня 2022 року, 22 лютого 2022 року, 19 травня 2022 року, 20 червня 2022 року.

Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», відправлення не вручено та конверт із вкладенням повернуто до суду в зв?язку з відсутністю адресата за адресою місцезнаходження.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач ОСОБА_1 не з`явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у відсутності вказаного відповідача.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, РЛП «Трахтемирів» вказав на наявність підстав для прийняття рішення про повернення земельної ділянки державі.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 11 березня 2014 року № КИ/:01:003/00016450 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, надано йому у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:003:0007, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області (том 1, а.с. 69).

Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстроване 1 квітня 2014 року за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , виданого 4 квітня 2014 року Реєстраційною службою Миронівського районного управління юстиції.

12 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А.І. за № 666.

12 березня 2018 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі - продажу земельної ділянки (підстава внесення запису - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40099786 від 14 березня 2018 року).

Внаслідок укладення вказаного договору ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0007.

Вказані обставини підтверджуються даними договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шаповаленком А.І. за № 666 (том 2, а.с. 45б), Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 239985432 від 11 січня 2021 року (том 1, а.с. 44-46).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року у цивільній справі № 371/456/17 за позовом Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Київській області Юзика Олександра Михайловича, ОСОБА_2 , третя особа - Департамент екології та природних ресурсів при Київській обласній державній адміністрації, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 11 березня 2014 року № КИ/:01:003/00016450 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області та надано йому у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:003:0007, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області.

Вказаним судовим рішенням встановлено такі обставини.

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» був утворений на підставі рішення Київської обласної ради № 168-10-ХХІІІ від 17 лютого 2000 року та рішення Черкаської обласної ради № 14-4 від 26 лютого 2000 року «Про організацію регіонального парку «Трахтемирів» та набув статусу об'єкта природно-заповідного фонду місцевого значення.

Вказаний об'єкт природно - заповідного фонду організовано у власності АТЗТ «Аграрно-екологічне об'єднання «Трахтемирів» площею - 5148,7 га на землях Малобукринської та Грушівської сільських рад Миронівського району Київської області без вилучення земель у землекористувача.

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» перебуває на обліку територій та об'єктів природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання і є складовою частиною системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною та включений до ключового елементу Дніпровського коридору Екологічної мережі України.

Згідно даних «Проекту створення РЛП «Трахтимирів», Державного кадастру територій та об?єктів природно - заповідного фонду України Міністерства екології та природних ресурсів України, карти - схеми регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та схеми розташування земельної ділянки, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0007 розташована в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, знаходиться на території РЛП «Трахтимирів».

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0007 відведена у приватну власність фізичній особі за рахунок земель природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів».

Відповідно, ведення особистого селянського господарства на землях природно-заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об'єктів даного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об'єктів, оскільки на територіях природно-заповідного фонду забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

З такими висновками погодився і Київський апеляційний суд у постанові від 14 лютого 2019 року, прийнятій за результатами перегляду справи № 371/456/17, зазначивши, що такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

В касаційному порядку справа не переглядалася в зв?язку з відмовою у відкритті касаційного провадження.

Такі обставини підтверджуються даними рішення Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року, постанови Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, ухвали Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у цивільній справі № 371/456/17 (том 1 а.с. 50-57, 58-64, 65-68).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у позові належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов?язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов?язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0007, розташована в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області та знаходиться на території РЛП «Трахтемирів», а тому належить до земель, що мають особливий статус природно - заповідного фонду і є об?єктом комплексної охорони, на який розповсюджується особливий порядок надання та використання. Вказана земельна ділянка відведена у приватну власність фізичній особі за рахунок земель природно-заповідного фонду РЛП «Трахтемирів».

Вказані обставини встановленні у рішенні Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року та у відповідності до правил частини 4 статті 82 ЦПК України не потребують доведення під час розгляду цієї справи.

Частиною 1 статті 45 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній власності.

За змістом частини 4 статті 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об?єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із статтею 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин віднесено, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 8 статті 122 ЗК України, в редакції на момент звернення прокурора з позовом до суду Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Станом на момент звернення прокурора до суду з позовом, частиною 9 статті 149 ЗК України було визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення.

Отже, оскільки спірна земельна ділянка відносилася до земель державної власності, у прокурора були наявні правові підстави для звернення із даним позовом до суду в інтересах держави саме в особі Кабінету Міністів України.

Звертаючись до суду з позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва, орган, зазначений прокурором як такий, що уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, набув статусу позивача.

Проте, з 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (від 28 квітня 2021 року № 1423-IX), яким внесено відповідні зміни до статті 122 ЗК України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України.

Відповідно до пункту 24 розділу X Перехідні положення ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. До встановлення меж територій та об?єктів природно заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до

проектів створення територій та об?єктів природно заповідного фонду.

Статтею 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України» визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» має статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення, межі якого визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку.

Відтак, з 27 травня 2021 року розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, є уповноважений орган територіальної громади.

Прокурором подавалося клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача Ржищівської міської ради шляхом заміни нею Кабінету Міністрів України.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до рішення Ржищівської міської ради Київської області від 09 грудня 2020 року № 34-02-08, Малобукринську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Ржищівської міської ради Київської області. З урахуванням змін, що відбулися в законодавстві, повноваження на розпорядження землями комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, перейшли до уповноваженого органу територіальної громади.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення до участі у справі Ржищівської міської ради як правонаступника позивача Кабінету Міністрів України та залучення Кабінету Міністрів України до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про залучення до участі у справі Ржищівської міської ради як правонаступника позивача Кабінету Міністрів України.

Ухвали про відмову у залученні до участі у справі Ржищівської міської ради як правонаступника позивача Кабінету Міністрів України мотивовані, в тому числі, тими обставинами, що прокурором не дотримано порядку, передбаченого 23 Закону України «Про прокуратуру», первісний позивач не надав згоди на вибуття з процесу.

Зокрема, з доданого прокурором до заяви про залучення правонаступника від 12 березня 2022 року листа Кабінету Міністрів України, який є позивачем у справі, вбачається, що Міністерство юстиції України, яке здійснює самопредставництво інтересів Кабінету Міністрів в судах України у відповідності до статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та підпункту 54 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, вважає недоцільним прийняття будь яких процесуальних рішень, які матимуть наслідком виключення Кабінету Міністрів із складу учасників цієї справи.

В листі зазначено, що навіть після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення погоджується з Кабінетом Міністрів України, відповідно до приписів статті 20 ЗК України.

Тобто підстави, на яких прокурором було визначено позивачем Кабінет Міністрів України при подачі позовної заяви, не відпали.

У матеріалах судової справи наявні заяви особи, яка діє від імені Кабінету Міністрів України, про розгляд справи без участі представника вказаної особи, у якій викладено позицію щодо підтримання позовних вимог та клопотання про їх задоволення судом.

Заяв про відмову від позову від Кабінету Міністрів України не надходило.

Таким чином, прокурором не було надано суду докази, які підтверджують згоду позивача Кабінету Міністрів України на вибуття його з процесу.

Ухвали від 19 серпня 2021 року та 20 червня 2022 року учасниками справи не оскаржувалась, заяви про залучення інших осіб, зокрема Ржищівської міської ради, до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до суду не надходили, не зважаючи на обізнаність Ржищівської міської ради про справу.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Коли буде встановлено, що у справі бере участь неналежна сторона, то суд, не припиняючи справи, може допустити заміну первісних неналежних позивача чи відповідача належним позивачем чи відповідачем.

Зміна суб'єктного складу учасників спору можлива в порядку процесуального правонаступництва або заміни неналежної сторони.

Відповідно до статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

При виникненні питання про заміну неналежного позивача необхідною є його згода, за наявності якої він вибуває з процесу, а його місце займає належний позивач. Процесуальні дії, виконані неналежним позивачем, не мають сили для належного, тому розгляд справи розпочинається спочатку.

Кабінет Міністрів України не надав безумовну згоду на вибуття з процесу, як позивача, заяви про залучення Ржищівської міської ради до участі у справі, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не надходили, прокурором не дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», під час звернення з заявою про залучення органу місцевого самоврядування, як правонаступника Кабінету Міністрів України, для представництва прокурором такого органу місцевого самоврядування на підставі статті 56 ЦПК України.

Відтак у суду були відсутні підстави для зміни суб?єктного складу учасників справи та заміни позивача.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред?явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

З огляду на те, що з 27 травня 2021 року Кабінет Міністрів України не є розпорядником земель комунальної власності, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення місцевого значення, на час винесення судового рішення у справі він не є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, саме на заявника покладається обов'язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені в інтересах Кабінету Міністрів України, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та повернення земельної ділянки не підлягають до задоволення з тих підстав, що особа, яка набула статусу позивача, на час ухвалення судового рішення не є суб`єктом прав, які становлять зміст спірних правовідносин.

Суд наголошує, що висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича, поданим в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шаповаленка Анатолія Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору, скасування рішення про державну реєстрацію прав та повернення земельної ділянкивідмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

Прокурор - заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець Ігор Несторович, адреса місця роботи: бульвар Лесі Українки, 27/2, місто Київ.

Відповідачі :

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: квартира під номером АДРЕСА_2 ;

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шаповаленко Анатолій Іванович, реєстраційне посвідчення № 986, видане Київським міським управлінням юстиції 24 липня 2009 року, адреса місцезнаходження: офіс під номером 1, будинок під номером 35-А, вулиця Бульварно - Кудрявська, місто Київ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору :

Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів», , адреса місцезнаходження: село Малий Букрин, Обухівський район, Київська область.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук