ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/388/22

Провадження № 22-ц/4820/265/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року (суддя Горгулько Н.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди спричиненої ДТП,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 листопада 2019 року о 02.00 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mersedes Benz ML350» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись на автодорозі Шепетівка-Чуднів-Бердичів в напрямку м. Полонного неподалік с. Ганнусино Шепетівського району всупереч вимогам п.13.1, не врахував дорожньої обстановки та недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ 21093» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по своїй правій смузі в напрямку м. Шепетівка, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mersedes Benz ML350» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. З заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБ позивач не звертався.

Постановою Полонського районного суду від 27.08.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 є володільцем автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 на підставі довіреності. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження, розмір яких за звітом №489.21ЕС про оцінку автомобіля від 30.12.2021 року складає 39005,70 грн..

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 20000 грн., так як в результаті неправомірних дій відповідача хід його життя був повністю порушений. Через пошкодження транспортного засобу позивач пережив дуже сильний стрес, окрім того він протягом двох з половиною років не має змоги відремонтувати автомобіль, відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдані позивачу збитки.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 39005,70 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, а також 20000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 39005,70 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди, 20000 грн. витрат на правову допомогу та 992,40 грн. сплаченого судового збору., а всього 79998,10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до положень статей ст.386, 396, 1188 ЦК України позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, розмір матеріальної шкоди позивачем обчислений правильно. Виходячи із принципів розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вирішив питання щодо судових витрат у вигляді судового збору 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначив, що його судом не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що призвело до того, що він не зміг надати своїх заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, так як вважає що спір має розглядатись за правилами загального позовного провадження або хоча б із викликом сторін. Апелянт був позбавлений можливості заперечити, що стягнення коштів на правничу допомогу за наявними у справі доказами є безпідставними. Неповідомлення відповідача про розгляд справи призвело до неправильного та незаконного рішення суду в частині стягнення шкоди, адже завадило апелянту довести, що позивач у даній справі є неналежним і взагалі не має права на відшкодування шкоди. На думку апелянта ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керував ОСОБА_3 , а не позивач ОСОБА_2 .. Висновок суду про те, що ОСОБА_2 має речове право на чуже майно на підставі довіреності від 04.10.2021 року також є безпідставним. Зауважує, що згідно даної довіреності позивач має право експлуатувати та продавати транспортний засіб на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, проте позивачем до суду свідоцтва про реєстрацію ТЗ надано не було.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 09 листопада 2019 року о 02.00 год., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mersedes Benz ML350», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись на автодорозі Шепетівка-Чуднів-Бердичів в напрямку м. Полонного неподалік с. Ганнусино Шепетівського району, всупереч вимогам п.13.1, не врахував дорожньої обстановки та недотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ 21093» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по своїй правій смузі в напрямку м. Шепетівка, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Власником автомобіля «Mersedes Benz ML350» державний номерний знак НОМЕР_1 є відповідач. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mersedes Benz ML350» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Постановою Полонського районного суду від 27.08.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_2 володіє автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.09.2018 року. Довіреність видана строком на три роки та поновлена 04.10.2021 року строком на один рік.

Позивач із заявою про виплату шкоди спричиненої внаслідок ДТП до МТСБУ не звертався.

Згідно звіту про оцінку автомобіля №489.21ЕС від 30 грудня 2021 року ПП «Експерт-Сервіс-Альфа», виготовленого за зверненням позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ 21093» д.н.з НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП визначено таким, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП, тобто його відновлювати є економічно недоцільно, та складає 39005,70 грн.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається із матеріалів справи, ринкова вартість автомобіля позивача «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП становила 39005,70 грн., а вартість відновлювального ремонту внаслідок його пошкодження 39392,55 грн., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля від 30.12.2021 року. Даний автомобіль є фізично знищеним.

За звітом про визначення ринкової вартості автомобіля після ДТП від 20.01.2023 року, ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_2 після ДТП дорівнює вартості металобрухту 5221,13 грн.

Зважаючи на зазначене, оскільки автомобіль «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_2 є фізично знищеним, позивачу підлягає відшкодуванню 33784,57 грн. (39005,70 грн. - 5221,13 грн.)

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі ринкової вартості автомобіля до ДТП, у зв`язку з чим ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Щодо компенсації моральної шкоди

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач посилався на те, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою йому було завдано моральну шкоду, що виразилися в душевних переживаннях. Його хід життя був повністю порушений. Через пошкодження транспортного засобу позивач пережив дуже сильний стрес, окрім того він протягом двох з половиною років не має змоги відремонтувати автомобіль.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що за таких обставин позивачу у зв`язку з ДТП завдано моральну шкоду, однак розмір визначений судом першої інстанції у 20000 грн. є завищеним, з урахуванням принципів розумності та справедливості на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежного позивача, то колегія суддів вважає, що факт правомірності володіння транспортним засобом є достатньою підставою для ОСОБА_2 , щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що позивачу, який правомірно володіє транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок винної особи. У цій частині мотиви суду першої інстанції підлягають зміні в редакції цієї постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

В силу ч. 2 ст. 211 ЦПК України учасники справи повідомляються про місце, дату і час судового засідання судом.

Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання встановлений ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 3, 5, 6, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Із матеріалів справи вбачається, що конверт із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 повернувся до суду із відміткою про причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою, що відповідно до положень Глави 7 ЦПК України про судові виклики і повідомлення вважається належним повідомлення учасника справи про дату, час і місце цього засідання та таке повідомлення не перешкоджає розгляду справи по суті.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд. Змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частина перша статті 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, подані позивачем разом із позовною заявою.

На підтвердження таких витрат ОСОБА_2 було подано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 24.10.2021 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Янцеловським М.Ф., пунктом 3.1 розділу 3 договору передбачено розмір гонорару в будь-якому випадку не менше 20 000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №01/02/2022 на суму 20000 грн., прийняту від ОСОБА_2 .

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання допомоги.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд, може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правову допомогу адвокат, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Такої заяви від іншої сторони до суду першої інстанції не надходило, апеляційна скарга теж не містить таких доводів.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена частково, то судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивача задоволено на 65% (38784,57?100))?59005,70), у зв`язку з чим пропорційно даному розміру підлягають відшкодуванню на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. (20000?65%), судовий збір з урахуванням взаєморозрахунку в розмірі 124,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33784,57 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 38784,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 124,05 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2023 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк