Справа № 524/1203/23
Провадження №2-о/524/88/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря Топчій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тарасівка Луганської області помер її батько ОСОБА_2 , про що органом реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . У Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), їй було відмовлено у проведенні реєстрації смерті ОСОБА_2 . Встановлення факту смерті потрібно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадкових прав. Просить встановити факт того, що ОСОБА_2 , громадянин України, чоловічої статі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тарасівка Сватівського району Луганської області. Допустити негайне виконання рішення суду, звернути судове рішення до виконання.

Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник надала суду заяву, в якій просила розглянути справи без її участі.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог п.8 ч.1ст. 315 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії НОМЕР_2 від 17.02.2023 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 23.10.2019 року, копією паспорт ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 .

Частиною 1ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 13постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

У заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тарасівка Луганської області, про що органом реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

За змістом статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів висновками експертів, та показаннями свідків.

Згідно зіст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до положень частини першоїст. 293 ЦПКокреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2ст. 293 ЦПК України).

Особливий характер справ, які розглядаються в порядку окремого провадження зумовлює певні особливості процесу доказування, зокрема, відсутність змагальності в справі, оскільки сторонами в процесі є лише заявник та заінтересовані особи; активну позицію суду в процесі доказування, який на власний розсуд, з метою всебічного з`ясування обставин справи, може витребувати докази.

Так, згідно з частинами 1-3 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язанийроз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованихКонституцієюі законамиУкраїни прав,свобод чиінтересів фізичнихабо юридичнихосіб,вживати заходівщодо всебічного,повного і об`єктивногоз`ясування обставин справи. Зметою з`ясування обставин справисуд можеза власноюініціативою витребуватинеобхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно з ч.2ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 р. № 2398-УІ,державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть.

Статтею 17 вказаного Законувизначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Заявником надано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02.02.2023 року органом реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до частини першоїстатті 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublico f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті батька заявника для реалізації її майнових та особистих немайнових прав, суд вважає, що надані заявником достатні письмові докази (свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого 02.02.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, довідка про причини смерті від 25.01.2023 року).

Встановлення цього факту необхідне заявнику для здійснення державної реєстрації факту смерті батька та оформлення її спадкових прав, тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для ОСОБА_1 .

За вказаних обставин заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Згідно ч.1ст.430 ЦПК Україниухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.4,76, 77, 95,293-294,315-317,319,430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа:Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , громадянин України, чоловічої статі, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Тарасівка Троїцького району Луганської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тарасівка Сватівського району Луганської області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

Суддя О.В. Гончаренко