Справа № 215/277/14-ц
провадження №2/216/29/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі головуючого судді Бутенко М.В.,

при секретарі судового засіданні Кравець А.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу зі вказаним позовом. Згідно ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2014 року позовна заява була повернута позивачу ОСОБА_4 , оскільки для вирішення цього спору потрібно звертатися до суду за місцем знаходження нерухомого майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2014 року залишено без задоволення, ухвалу судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року, ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2014 року та Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року скасовано, передано питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року було відкрито провадження у справі № 215/277/14-ц. Згідно ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2015 року вказану справу передано Центрально-Міському районному суду м. Кривого Рогу.

Згідно ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави була прийнята до провадження судді Мясоєдової О.М.

Згідно ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 січня 2017 року, цивільна справа позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави була прийнята до провадження судді Сидорака В.В.

Згідно ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави була прийнята до провадження судді Бутенко М.В.

Позивач уточнював свої позовні вимоги.

В позовній заяві в редакції від 16.01.2014 року, позивач ОСОБА_4 вказує, що у 2009 р. між ним, відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_6 був укладений усний договір про створення спільної часткової власності будівництва домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому зазначене домоволодіння та земельна ділянка були придбані 20.10.2009 р. відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_6 . Відповідно до їх усних домовленостей будівництво повинно було вестись за спільні кошти, а у подальшому відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6 повинні були передати йому у власність частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 АРК та відшкодувати затрачені ним кошти на будівництво.

У проміжок часу з червня 2010 року до грудня 2010 року, позивач ОСОБА_4 без достатньої правової підстави на будівництво домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 АРК передав відповідачу ОСОБА_2 112 914 гривень, що підтверджується розпискою від 29.03.2011 року. Відповідно до письмового доказу від 05.12.2011 року загальні витрати на будівництво домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 АРК склали 888 318 гривень, частина ОСОБА_4 становить 296 106, 00 грн. Позивач ОСОБА_4 вважав, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний повернути йому сплачені без достатньої правової підстави грошові кошти, оскільки ніякого письмового чи нотаріального договору між ними укладено не було, внаслідок чого сплачені ним грошові кошти відповідач ОСОБА_2 набув без достатньої правової підстави.

В позовній заяві в редакції від 19 березня 2015 року, позивач ОСОБА_4 залучив третю особу ОСОБА_6 у якості співвідповідача з огляду на наступне: в 2009 році між позивачем ОСОБА_4 і відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_6 був укладений усний договір щодо часткової участі у переробці належного їм та створення нового об`єкту будівництва, а саме реконструкції домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , належного відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роздоленського районного нотаріального округу АР Крим Погромською Г.М. за номером в реєстрі 2516, разом з прилеглою до будинку земельною ділянкою площею 0,1549, належною відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Роздоленського районного нотаріального округу АР Крим Погромською Г.М. за номером в реєстрі 2519.

Відповідно до усних домовленостей сторін, будівництво спірного об`єкту повинно було вестись за спільні кошти, які мались вноситися сторонами в рівних частках солідарно. В подальшому відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 повинні були передати ОСОБА_4 у власність частину земельної ділянки та об`єкту будівництва, розташованих за адресою АДРЕСА_1 АРК та відшкодувати затрачені кошти на їх будівництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. У зв`язку з чим укладений між сторонами спору усно договір щодо створення спільного нерухомого майна є нікчемним, у зв`язку з недодержанням форми правочину. На виконання нікчемного правочину, укладеного між сторонами спору, у проміжок часу з червня 2010 року до грудня 2010 року Позивач ОСОБА_4 без достатньої правової підстави передав відповідачам на будівництво домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 АРК 112 914,00 гривень, еквівалент 14 114 доларів США, що підтверджується розпискою від 29.03.2011 року. В подальшому Позивач ОСОБА_4 передавав відповідачам грошові кошти, у зв`язку з чим загальні витрати на будівництво спірного домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 АРК станом на 01.08.2011 року склали 888 318,00 гривень, в тому числі витрати позивача ОСОБА_4 становлять 296 106,00 гривень, що підтверджується тристоронньою письмовою розпискою датованою 05.12.2011 року, підписаною позивачем та відповідачами.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, на думку позивача ОСОБА_4 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зобов`язані повернути Позивачу сплачені без достатньої правової підстави грошові кошти, оскільки ніякого письмового чи нотаріального договору між сторонами укладено не було, внаслідок чого сплачені позивачем ОСОБА_4 грошові кошти набуті відповідачами без достатньої правової підстави та підлягають поверненню. Позивач ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 148 053,00 грн. з кожного.

Відповідачем ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року були надані заперечення на позовну заяву позивача ОСОБА_4 , відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позовних вимог позивача ОСОБА_4 , з огляду на наступне:

20.11.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 придбали у ОСОБА_7 у рівних частках житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1549 га. за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши у власність кожний по 1/2 частки. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,12 га. для ведення садівництва за адресою буд. АДРЕСА_1 , яка межувала із раніше купленим домоволодінням, яке також зареєстровано за цією адресою ( АДРЕСА_1 ).

Після оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку 0,12 га. ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мали намір продати ОСОБА_4 частину земельної ділянки, у зв`язку з чим ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 3000,00 доларів США як аванс, про що останнім була складена розписка від 19.08.2010 року. Однак ОСОБА_4 фактично не дочекавшись оформлення відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,12 га., вчинення відповідних дій з приводу оформлення договірних правовідносин, розпочав будівельні роботи, зокрема на земельній ділянці площею 0,12 га. був збудований гараж, ворота, які в розумінні норм чинного законодавства України являються самочинним будівництвом.

Розписка від 29.03.2011 року підтверджує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в рівних частках були понесені витрати на будівництво за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 112 914,00 грн. кожним. При цьому, ОСОБА_4 надав Відповідачам в якості поворотної фінансової допомоги грошові кошти в розмірі 36 791,00 грн. при будівництві будівлі № 1, які ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мали повернути ОСОБА_4 кожний по 18 395,00 грн. при будівництві будівлі № 3 в 2011 року. ОСОБА_2 ОСОБА_4 була повернена вищевказана сума протягом квітня-травня 2011 року. На суму 16 155,00 грн. ОСОБА_4 була видана 24.04.2011 року розписка. При цьому ті кошти не поверталися, витрачалися ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на земельній ділянці площею 0,1549, а ОСОБА_4 на земельній ділянці площею 0,12 га.

Між Сторонами виникли вищевказані правовідносини у зв`язку з тим, що у випадку оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,12 га. позивач ОСОБА_4 набув би право власності на частину земельної ділянки площею 0,12 га. та являвся б сусідом ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Тобто, будучи в добрих сусідських відносинах, сторони допомагали одне одному, в тому числі надаючи одне одному організаційно-економічному допомогу. Відповідно розписка від 05.12.2011 року підтверджує вартість понесених Сторонами витрат на будівництво не зазначаючи про те, що позивач надавав грошові кошти відповідачам і де саме він здійснював будівництво. Як вище було зазначено, позивачем ОСОБА_4 були понесені витрати на будівництво об`єктів на земельній ділянці площею 0,12 га.

Згідно рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2013 року у справі № 441/1078/2012, яке було змінено в мотивувальній частині рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.01.2014 року, було стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 23 905,20 грн. авансу за розпискою від 19.08.2010 року. Під час розгляду справи № 441/1078/2012 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу позивач ОСОБА_4 не однократно змінював та уточнював свої позовні вимоги, що свідчить про нерозуміння самими сторонами суті їх домовленостей та правовідносин, які виникли між ними. Не тільки самі сторони чітко не усвідомлювали зміст суті правовідносин, які виникли між ними. А й навіть суд першої інстанції у справі № 441/1078/2012 дійшов неправильного висновку щодо виникнення між ОСОБА_4 на ОСОБА_2 правовідносин за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, і тільки суд апеляційної інстанції вірно встановив, що за розпискою від 19.08.2010 грошові кошти були надані в якості авансу.

Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які є співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 мають місце неприязні відносини протягом тривалого часу, що супроводжувалося як зверненням до правоохоронних органів, так і до судових органів. Зокрема, ОСОБА_2 за фактом погроз зі сторони ОСОБА_6 звертався до правоохоронних органів в жовтні 2011 року, однак в порушенні кримінальної справи було відмовлено. ОСОБА_6 в свою чергу звертався до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у зв`язку із утриманням спільного нерухомого майна та стягнення моральної шкоди, в задоволенні яких було відмолено (справа № 441/3584/12).

Набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212 ЦК України) підлягає застосуванню у випадку, якщо збільшення обсягу майна набувача є прямим наслідком одночасного зменшення його обсягу в потерпілого. Тобто набуття майна безпідставно загалом означає одержання набувачем майна до того, що вже в нього існувало. Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 ніяким чином взагалі не міг збагатитися та не збагатився за рахунок будь-якого майна (грошових коштів) позивача ОСОБА_4 , оскільки:

- по-перше, ОСОБА_2 були повернені ОСОБА_4 грошові кошти, які були передані ОСОБА_4 . ОСОБА_2 в якості авансу за майбутню купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,12 га., ОСОБА_2 були повернені ОСОБА_4 грошові кошти згідно розписки від 29.03.2011 року.

- по-друге, ОСОБА_4 здійснював будівництво об`єктів на земельній ділянці площею 0,12 га., стосовно якої ОСОБА_2 не має будь-яких прав.

Позивач виходить з того, що відповідачі мають сплатити йому грошові кошти з безпідставного збагачення, що є самостійним видом зобов`язань, конструкція якого не передбачає принципу солідарного відшкодування боргу. Ніяких домовленостей про виникнення солідарного обов`язку з приводу безпідставного збагачення між сторонами не укладалось. Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Закон - глава 83 ЦК України (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) не передбачає виникнення солідарного обов`язку, а навпаки носить особистий характер.

08.04.2016 року відповідачем ОСОБА_6 були надані заперечення на позовну заяву позивача ОСОБА_4 , зі змісту яких слідує наступне:

Дійсно відповідачами по цивільній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 20 листопада 2009 року було придбано шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_7 у рівних частках, а саме по 1/2 частині кожний, домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці 0,1549 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,12 га. для ведення садівництва, яка в свою чергу межувала з вищезазначеними домоволодіннями.

Сторони, а саме позивач ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мали усну домовленість про те, що після оформлення усіх необхідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку 0,12 га. передати частку у розпорядження позивача. Сторони почали виконувати необхідні на їхню думку дії у вигляді будівництва, перебудування та таке інше, які б забезпечили досягненню їхніх спільних домовленостей та волевиявлення. Цей факт підтверджується розпискою від 29.03.2011 року, в якій позивач ОСОБА_4 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 зазначили, що витрати на будівництво за вказаною вище адресою понесені сторонами в рівних частках, саме у розмірі 112 914,00 кожним. Також було зазначено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 повинні повернути кошти у розмірі 36 791,00 понесені при будівництві будівлі № 1 по 18 395,00 грн. кожен, але при будівництві будівлі № 3 у 2011 році.

Сторони в рівних частках витрачали власні кошти саме на спільне будівництво, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не отримували будь-яку допомогу та не витрачали їх на власний розсуд задля поліпшення своїх часток у домоволодінні. Ця обставина підтверджується саме тим фактом, що у них знаходиться на руках частина чеків та квитанцій, за які кожен сплачував грошові кошти.

В судовому засіданні, 28.01.2020 року, представник позивача ОСОБА_1 просив суд розглянути раніше подану стороною позивача заяву про відмову від частини позовних вимог та залучення третьої особи, а саме: закрити провадженняу цивільній справі №215/277/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів в сумі 148053,00 грн. (сто сорок вісім тисяч п`ятдесят три гривні 00 копійок). У зв`язку з відмовою від позову до ОСОБА_6 залучити його до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Заява була обґрунтована наступним: у зв`язку з добровільним задоволенням ОСОБА_6 позовних вимог ОСОБА_4 в частині сплати грошових коштів в сумі 148053,00 гривень (сто сорок вісім тисяч п`ятдесят три гривні 00копійок), що становить половину від 1/3 частини коштів, витрачених ОСОБА_4 під час проведення будівельних робіт на об`єкті нерухомого майна, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 АРК на земельній ділянці площею 0,1549 та на прилеглій до неї земельній ділянці площею 0,12 га, виділеній в спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_6 під садівництво на підставі Рішення № 33 сесії 5 скликання Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим від 01.04.2010 р.

Факт відмови від позову, отримання грошових коштів та обізнаності позивача з наслідками відмови від позову підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 01.03.2019 р., яку додано до поданої заяви.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року, закрито провадження у цивільній справі № 215/277/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави в частині позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів в сумі 148053,00грн. (сто сорок вісім тисяч п`ятдесят три гривні 00 копійок).

У зв`язку з відмовою від позову до ОСОБА_6 залучено його до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та представник позивача, підтримали заявлені позовні вимоги, зазначаючи що відповідач ОСОБА_2 безпідставно збагатився за рахунок грошових коштів позивача ОСОБА_4 , що підтверджується розписками від 29.03.2011 року та 05.12.2011 року, оригінали яких були долучені до матеріалів справи. Враховуючи приписи ст. 1212 ЦК України, такі грошові кошти мають бути повернені відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 як безпідставно отримані.

Відповідач ОСОБА_2 та представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що укладений між позивачем ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 усний договір спільної діяльності є дійсним, даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, в законодавстві відсутня пряма вказівка про нікчемність такого виду договору у разі відсутності його нотаріального посвідчення. Правові наслідки набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212 ЦК України) підлягають застосуванню у випадку, якщо збільшення обсягу майна набувача є прямим наслідком одночасного зменшення його обсягу в потерпілого. Відповідач ОСОБА_2 ніяким чином не збагатився за рахунок грошових коштів позивача ОСОБА_4 , оскільки кожна із сторін спору, в тому числі третя особа в рівних частках понесли кошти на здійснення будівництва за адресою АДРЕСА_1 . Нерухомість на даний момент не введена в експлуатацію, право власності ні за ким не зареєстровано, як наслідок ніхто не збагатися за результатами проведення спільної діяльності.

Третя особа ОСОБА_6 та його представник просили задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_4 з підстав, які викладені в позовній заяві позивача ОСОБА_4 .

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

20.11.2009 року відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6 , які були придбали у ОСОБА_7 у рівних частках житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1549 га. за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши у власність кожний по 1/2 частки. На підставі Рішення 33 сесії 5 скликання Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим від 01.04.2010 р. відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,12 га. для ведення садівництва за адресою буд. АДРЕСА_1 , яка межувала (була прилеглою) із раніше купленим домоволодінням, яке також зареєстровано за цією адресою ( АДРЕСА_1 ).

Сторонами визнається і не оспорюється той факт, що між ними приблизно в першій половині 2010 року була досягнута усна домовленість щодо здійснення спільного будівництва об`єкта нерухомості за адресою АДРЕСА_1 . При цьому кожен із учасників мав здійснювати фінансування будівництва в рівних частках, за результатами чого в новоствореному об`єкті будівництва кожен із них мав стати власником 1/3 частини новозбудованого майна. Сторони після досягнутих домовленостей приблизно до серпня 2011 року здійснювали спільне фінансування та організацію будівництва на вказаному об`єкті. Зокрема було здійснене самочинне будівництво нових будівель житлового будинку під літерою «Ж», літньої кухні під літерою «З», гаражу під літерою «К», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, ями вигрібної №4 відповідно до технічного паспорту на об`єкт домоволодіння, складеного 18.11.2011 р. Восени 2011 року між сторонами виникли непорозуміння щодо подальшого спільного фінансування будівництва об`єкту. Внаслідок виниклих непорозумінь будівництво вказаного об`єкту призупинилося. Сторони договору самостійно намагалися знайти рішення щодо подальшої долі незакінченого будівництвом об`єкту.

Крім того, позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 , домовились між собою щодо продажу позивачу ОСОБА_4 земельної ділянки кожним по 0,4 га., відведеної відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_6 під садівництво по АДРЕСА_1 на підставі Рішення 33 сесії 5 скликання Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим від 01.04.2010 р. Продаж мав відбутися після оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку. Позивач ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 3 000, 00 доларів США як аванс за продаж земельної ділянки 0,4 га., про що останнім була складена розписка від 19.08.2010 року.

Згідно рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2013 року у справі № 441/1078/2012, яке було змінено в мотивувальній частині рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.01.2014 року, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 23 905,20 грн. авансу за розпискою від 19.08.2010 року, оскільки продаж 0,4 га зі сторони ОСОБА_2 не відбувся.

Долучені позивачем ОСОБА_4 розписки від 29.03.2011 року, 05.12.2011 року підтверджують факт виконання (реалізації) позивачем ОСОБА_4 , відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 усної домовленості щодо здійснення будівельних робіт. В розписці від 05.12.2011 року вказано, що витрати на будівництво на об`єкті АДРЕСА_1 складають 888 318,00 грн., з них по 296 106, 00 грн. на кожного із трьох учасників будівництва: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Третьою особою ОСОБА_6 була зіставлена розписка від 03.12.2011 року про можливі варіанти врегулювання виниклої ситуації, зокрема пропонувалися наступні варіанти: 1) купівля чи продаж 1/2 частки майна, 2) поділ майна в правому полі законодавства України, 3) по факту отримання правовстановлюючих документів на 0,12 га. земельної ділянки по АДРЕСА_1 ініціювати угоду з ОСОБА_4 з подальшим розподілом ділянки в натурі. При цьому в даній розписці вказано, що до 01.08.2011 року будівництво на території АДРЕСА_1 здійснювалося в паритетних частках: ОСОБА_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Розписка була підписана позивачем ОСОБА_4 , відповідачем ОСОБА_2 та долучена до матеріалів справи відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно наданої позивачем ОСОБА_4 розписки від 06.05.2011 року відповідач ОСОБА_2 прийняв від позивача ОСОБА_4 34 000,00 грн. Оригінал розписки позивачем ОСОБА_4 не був долучений до матеріалів справи. Згідно наданої відповідачем ОСОБА_2 розписки від 24.04.2011 року позивач ОСОБА_4 отримав від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16 155,00 грн. для закупівлі меблів, копія якої була долучена відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Фактично виниклі між сторонами спору правовідносини являється спільною діяльністю, правове регулювання якої передбачене параграфом 1 глави 77 ЦК України, так як:

1) наявний факт здійснення спільної діяльності. Як позивач ОСОБА_4 , так і відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 не спростовують, а навпаки підтверджують досягнення між ними усної домовленості з питань проведення спільних будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджують фактичне здійснення таких будівельних робіт кожним із учасників вказаної усної домовленості;

2) позивачем ОСОБА_4 , відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 була визначена мета спільної діяльності - проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) Позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 здійснювали спільну діяльність шляхом фінансування кожним із учасників тих чи інших будівельних робіт/процесів тощо. При цьому дотримуючись рівності у понесених витратах;

4) здійснення спільної діяльності не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається в письмовій формі. Тобто форма договору про спільну діяльність письмова.

Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлено законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547 (правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання), 719 (договір дарування), 981 (договір страхування), 1055 (кредитний договір), 1059 (договір банківського вкладу), 1107 (договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності), 1118 (договір комерційної концесії) ЦК тощо.

Частина 1 ст. 219 ЦК України, на яку посилається позивач ОСОБА_4 в своїй позовній заяві вказує про нікчемність одностороннього правочину у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину, ч. 1 ст. 220 ЦК України вказує про нікчемність договору у разі недодержанням вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Касаційним Цивільним Судом у складі Верхового Суду сформована стала судова практика, відповідно до якої нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо встановлена законом. Нікчемність правочину конструюється за допомогою так званої «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону (постанова КЦС ВС від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц провадження 61-5800зпв18).

В постанові КЦС ВС від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 сказано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Позивач ані в позовній заяві, ані в судових засіданнях не вказав відповідно до якої норми закону, укладений між сторонами спору в усній формі трьохсторонній правочин (договір) підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Враховуючи приписи чинного законодавства України, укладений між сторонами договір про спільну діяльність є трьохстороннім правочином, нотаріальне посвідчення якого законом не вимагається. А відтак такий договір за відсутності нотаріального посвідчення не вважається нікчемним відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, недодержання позивачем ОСОБА_4 , відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 письмової форми договору про спільну діяльність не має наслідком його недійсність, а тим паче нікчемність. Як наслідок укладений між позивачем ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 усний договір спільної діяльності є дійсним та відповідно таким що підлягає виконанню кожним із учасників такої усної домовленості (договору). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами (в постанові ОП КЦС ВС від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 провадження № 61-30435сво18 сказано, що з моменту укладення договору та виконанням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати). Одностороння відмова від зобов`язання не допускається ст. 525 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За приписами ст. 331 ЦК України, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом ч. 3 ст. 335 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом ч. 2 ст. 335 ЦК України.

Сторони спору за результатами проведення спільної діяльності являються співвласниками майна, яке було збудоване за рахунок спільних коштів, частки яких є рівними та кожному із них належить по 1/3. До введення об`єктів будівництва в експлуатацію, позивач ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 являються співвласниками будівельних матеріалів, кожному із яких належить по 1/3.

Водночас суд критично відноситься до тверджень відповідача ОСОБА_2 , що позивачем ОСОБА_4 будівельні роботи здійснювалися тільки на земельній ділянці, площею 0,12 га., яка була виділена відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_6 для ведення садівництва за адресою буд. АДРЕСА_1 на підставі Рішення 33 сесії 5 скликання Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим від 01.04.2010 р. Будь-які докази з приводу вказаного в матеріалах справи відсутні.

Факт здійснення розрахунків між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 згідно долучених до матеріалів справи копій розписок ніяким чином не впливає на виниклі зобов`язання сторін за договором про спільну діяльність.

Набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212 ЦК України) підлягає застосуванню у випадку, якщо збільшення обсягу майна набувача є прямим наслідком одночасного зменшення його обсягу в потерпілого. Тобто набуття майна безпідставно загалом означає одержання набувачем майна до того, що вже в нього існувало. Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 ніяким чином взагалі не міг збагатися та не збагатився за рахунок будь-якого майна (грошових коштів) позивача ОСОБА_4 , оскільки кожна із сторін спору на виконання досягнутої між ними усної домовленості здійснювала фінансування будівельних робіт, тобто по суті виконувала умови договору про спільну діяльність. Як наслідок позивач ОСОБА_4 безпідставно не врахував факт наявності між сторонами спору дійсної усної домовленості (договору) на проведення спільних будівельних робіт та відсутністю підстав для застосування інституту безпідставного збагачення (ст. 1212 ЦК України).

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 218, 219, 316, 328, 331, 335, 372, 1130, 1131, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави у розмірі 148 053,00 грн., - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 20 березня 2023 року.

Суддя М.В.Бутенко