Справа № 145/219/21
Провадження № 2/145/178/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Московка О.О., Потьомкіна І.М.,

представника третьої особи на стороні позивача Прігоцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первина профспілкова організація профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» в особі її голови Прігоцької Олександри Анатоліївни про визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді, скасування наказу №8-ос від 11.01.2021, компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо звільнення її, інженера з підготовки виробництва ОСОБА_1 в порядку п.1 ст.40 КзПП України за скороченням чисельності працівників незаконними та поновити її на посаді.

Визнати незаконним та скасувати кадровий наказ ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 8-ОС від 11.01.2018р.

Зобов`язати ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" провести відповідні розрахунки втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути їх з відповідача на її користь за весь період вимушеного прогулу.

Компенсувати їй за рахунок відповідача всі судові витрати та поштові витрати пов`язані з розглядом справи та поновлення на роботі.

Свій позов мотивує тим, що вона в березні 1995р. була прийнята на роботу до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону». Більше 10 станніх років обіймає посаду інженера по підготовці виробництва.

За весь період своєї трудової діяльності, чесно та сумлінно дотримувалась вимог чинного законодавства та виконувала свої обов`язки. Однак, після переходу до іншої первинної профспілкової організації, а саме: профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» по відношенню до неї та її колег, що до неї увійшли, розпочались дискримінаційні дії з боку правління товариства з примусом до звільнення з підприємства.

Коли ці дії не досягли належного результату на підставі надуманих роботодавцем причин, начебто через скорочення чисельності працівників, а по суті через дискримінацію, пов`язану з її переходом до іншої неконтрольованої правлінням відповідача профспілки, без погодження з її профспілковою організацією, в порушення норм трудового та іншого законодавства, України її було звільнено за п.1 ст.40 КзПП України.

06.09.2018р. відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», на підприємстві ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» була утворена нова профспілкова організація - Первинна профспілкова організація Профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод снецзалізобетону», яка є організаційною ланкою Профспілки залізничників та транспортних будівельників України.

В даній організації в зв`язку із невеликою кількістю членів, вона обіймає декілька посад, а також неодноразово виконувала обов`язки голови первинної профспілкової організації в останній раз в вересні 2020р.

Після повідомлення правління ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» про державну реєстрацію ППО-залізничників 12.11.2018р. на товаристві голову їх первинки було звільнено на наступний день 13.11.2018р., а їх спочатку ігнорували.

Однак, після чергового повернення голови їх профспілкової організації ОСОБА_2 до роботи в травні 2019р., ними (загальними зборами ППО-залізничників) знову було ініційовано чергову подачу документів стосовно діяльності профспілки, в тому числі вони намагались провести передбачені законом дії щодо заключення нового колективного договору та відкрито кримінальне провадження проти правління товариства за піврічну несплату заробітної плати.

З цього часу неправомірні дії з боку посадових осіб відповідача було виведено на новий рівень, цькування, погроз, не допуску до робочих місць та роботи, доган, звільнень та принижень. Постійне цькування їх членів, напади вербальні та фізичні. Щоденні приниження від неможливості виконувати роботу в нормальній обстановці, неналежні умови праці та недоплата посадових окладів в повному обсязі, непідняття окладів відповідно до умов трудового, колективного договору. Недопуск працівників - членів їх профспілки до їх робочих місць та відсторонення від роботи.

Ввважає, що зрозумівши свою безкарність правління товариства продовжило свої дії та впродовж всього 2020р. продовжувало порушувати її трудові права, як працівника та громадянина України.

Восени 2020р., після прийняття на роботу нового юрисконсульта ОСОБА_3 відношення до членів їх профспілки стало нестерпним, а поведінка адміністративного персоналу відповідача зухвалою, порушення їх трудових прав активізувалось з новою силою. Їх членам знову почали безпідставно давати догани, погрожувати звільненнями, приховувати від них накази, що стосуються їх особисто та їхньої роботи демонстративно не приймалась більша частина залишених документів, не реєструвались та ігнорувались звернення, листи, доповідні та службові записки. А якщо і реєструвались то жодної відповідної реакції на них так і не було.

З кінця 2019р. та протягом всього 2020 року жодний із залишених на реєстрацію листів на ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» від ППО-залізничників не реєструвався, а відправлені документи по пошті не отримувались. Листи поверались з приміткою про відмову адресата отримувати пошту.

10.11.2020р. до неї зайшла делегація з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших, які наголосили, що вона має ознайомитись з якимось наказом шляхом його підписання. Під час того, як вона ставила візу вона зрозуміла, що це наказ про скорочення якихось посад. При спробі прочитати наказ - його в неї вирвали з рук, а сам наказ прочитати не дали, пообіцявши надати копію та зазначивши, що почитає потім, як отримає копію наказу. Так як вона не очікувала обману, оригінал наказу вона підписала, але копію в подальшому їй надано так і не було. Спочатку надавати відмовились в зв`язку із вказівкою керівництва в результаті чого нею було написано відповідну службову від 10.11.2020р.

Однак її тривалий час ігнорували, в зв`язку із чим вона написала ще одне звернення до керівництва від 25.11.20р., але наказу, який вона підписала, але не встигла з ним ознайомитись, їй так надано і не було.

30.12.2020р. головою Первинної профспілкової організації Профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод спепзалізобетону» Прігоцька О.А., до якої вона входить і є одним із заступників голови, під час чергового засідання загальних зборів повідомила про те, що 28.12.2020р. поштою її було передано лист від ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» №794/08 датований від 21.12.2020р. про надання згоди на її скорочення по п.1 ст.40 КЗпП України.

Дане звільнення вважає незаконним, а наказ таким, що порушує цілий ряд норм трудового законодавства України.

21.11.2022 року позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, яку ухвалою суду від 13.01.2023 року було прийнято до провадження та продовжено розгляд справи з урахуванням змінених вимог.

Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 26.09.2022 року подано письмові пояснення.

Відповідачем подано відзив на позов та заперечення щодо письмових пояснень третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задоволити, з підстав викладених у позові та заяві про зміну позовних вимог.

Предстаники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_8 позов не визнали з підстав викладених у відзиві та запереченнях на пояснення представника третьої особи.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала. Пояснила, що позивачка була звільнена безпідставно, її посаду скорочувати не можна було. Не знає, чи позивач її повідомляла про наказ. Колективний договір, на їх думку, не був укладений з вини відповідача. ОСОБА_9 на момент звільнення позивача оскаржував в суді своє звільнення, тому вони його не виводили із профспілки, а ОСОБА_10 була звільнена з невідомих їм причин.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона голова профпілкової організації ПрАТ "Гніванський завод СЗБ". В 2019 році вони приймали новий колективний договір і ОСОБА_2 заявила, що вона голова нової профспілки. Вони її запрошували на засідання, але вона на них не з`являлась. Зазначила, що якщо в профспілці до 15 членів обирається голова і заступник. Особа, яка не є працівником підприємства не може брати участь в голосування в профспілці відповідно до ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". До неї звертались керівники підприємства щодо згоди на звільнення, але оскільки позивач не є членом їх профспілки - вона дала відповідь про це. ОСОБА_2 та інші члени профспілки протягом 3-4 років не брали участь в роботі трудового колективу. ОСОБА_2 зверталась до неї для створення спільного представницького органу, однак не з`являлась на збори для обговорення необхідних питань.

Суд вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що 09.11.2020 року ПрАТ "Гніванський завод СЗБ", видано наказ за №69 (т.1 а.с. 59-60), про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, яким визначено, що у зв`язку із оптимізацією штатної структури товариства і потребою скорочення витрат на утримання апарату управління, з 11.01.2021 року, скоротити посаду інженера з підготовки виробництва 2-ї категорії. 09.11.2020 року видано наказ №70 (т.1 а.с. 61-62) про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, яким визначено попередити про наступне вивільнення з роботи з 11.01.2021 року - інженера з підготовки виробництва 2-ї категорії ОСОБА_1 та в даному наказі стоїть підпис позивача про ознайомленням із ним .

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні 10.11.2020 року в присутності головного інженера, директора з кадрових питань та побуту, провідного юрисконсульта, старшого інспектора відділу кадрів товариства, що підтверджено самим Позивачем, ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом №70, від 09.11.2020 року. Наказ було зачитано вголос всім присутнім, надано для ознайомлення Позивачу, після чого ОСОБА_1 підписала його та отримала копію вказаного документу на руки.

Відтак, відповідачем в повній мірі було дотримано всіх вимог передбачених ст.49-2 Кодексу законів про працю (КЗпП) України.

Також, відповідачем 17.11.2020 року на домашню адресу ОСОБА_1 , було направлено цінний лист з описом, в якому останній пропонувались посади економіста з праці, майстра бетонозмішувального цеху, прибиральника виробничих приміщень (т.1 а.с. 63). Вказаного листа ОСОБА_1 23.11.2020 року отримала особисто, що підтверджується відміткою про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 65) однак, ОСОБА_1 не надала жодної відповіді на вказаний лист.

Доводи позивача про те що Відповідачем було порушено п.2 ст.49-2 КЗпП України, судом до уваги не приймаються, оскільки ствердження ОСОБА_1 , що на момент її скорочення в товаристві працювала на посаді інженера з підготовки виробництва ОСОБА_12 , яка не виконувала своїх обов`язків, а лише рахувалась на даній посаді, не знайшло свого підтвердження, так як згідно матеріалів справи ОСОБА_13 не працювала інженером з підготовки виробництва, відповідно до наказу №222-ос, від 31.10.2017 року (т.1 а.с. 66) її було призначено інженером виробничо-технологічного відділу і на цій посаді вона працює по даний час, про що зазначив представник відповідача у судовому засіданні.

Статтею 42 КЗпП України визначено виключний перелік обставин за якими при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, надається перевага в залишенні на роботі.

На думку суду позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що саме у ОСОБА_1 наявні обставини для застосування переважного права на залишення на роботі.

10.12.2020 року, на виконання вимог ст.43 КЗпП України, Відповідачем на адресу Первинної профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_1 , було направлено лист №752/08 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с. 67) і 30.12.2020 року, зазначений лист отриманий адресатом, про що свідчить відмітка про отримання на рекомендованому повідомленні про врученні поштового відправлення (а.с. 68).

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ст.39 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Частиною 5 ст.43 КЗпП України визначено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Станом на 01.06.2021 року ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" не отримувало жодної відповіді на лист №752/08, від 10.12.2020 року від Первинної профспілкової організації Профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону", а отже у відповідності з законодавством, вважається, що виборний орган профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Також, суд критично ставиться до твердження Позивача, що нею не було отримано примірник наказу про її звільнення не відповідає дійсності, оскільки нею особисто разом з позовною заявою, надано примірник наказу №8-ос, від 11.01.2021 року, в якому вона розписалася про те, що ознайомлена з зазначеним документом і "з наказом не згодна", що свідчить про те, що вона ознгайомлена зі змістом наказу (т.1 а.с. 19), а також про отримання нею примірника даного наказу свідчить Акт про відмову від 11.01.2021 року (т.1 а.с.70).

Згідно з довідкою №828/02 від 03.06.2021 року, ОСОБА_1 на її картковий рахунок перераховані всі належні виплати, заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, що складає 18327,43грн. Вказане також підтверджується списками на зарахування зарплати працівників ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" №4, №5, №6, від 11.01.2021 року (т.1 а.с. 71-72).

Відтак, Відповідачем в повній мірі виконано вимоги передбачені ст.116 КЗпП України, а саме виплачено всі належні до виплати суми ОСОБА_1 в день її звільнення.

На виконання вимог ст.47 КЗпП України, Відповідач 11.01.2021 року запропонував Позивачу отримати трудову книжку у відділі кадрів, що підтверджується актом про відмову від 11.01.2021 року (т.1 а.с. 70). Незважаючи на це ОСОБА_1 трудову книжку в день звільнення отримувати відмовилась.

В зв`язку з цим 11.01.2021 року на домашню адресу Позивача, було направлено лист №15/08 (т.1 а.с.73), в якому було запропоновано ОСОБА_1 , з`явитись на підприємство та отримати трудову книжку. Дане поштове відправлення Позивач отримувати відмовилась, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №533, та довідка про причини повернення поштового відправлення (т.1 а.с. 74-75).

Не зважаючи на це, 18.01.2021 року Позивачу, було направлено повторно лист №44/08 (т.1 а.с. 76), в якому знову було запропоновано ОСОБА_1 , з`явитись та отримати трудову книжку, і знову Позивач відмовилась отримувати лист, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №70 (т.1 а.с. 78).

Відповідачем повторно було направлено лист на адресу ППО залізничників №794/08 від 21.12.2020 року, вказаний лист було отримано ППО залізничників 28.12.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №572 (т.1 а.с. 80).

Але так само як і на перший лист так і на другий Позивачем не було надано жодної відповіді. В журналі вхідної кореспонденції Відповідача відсутні будь-які записи про отримання ним протоколу №1 від 05.01.2021 року, чи будь-яких інших документів від ППО залізничників (т.1 а.с. 83-99), а Позивачем не надано жодного доказу про надсилання вказаного документу та отримання його Відповідачем.

Згідно з вимогами ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Надана Позивачем копія витягу з протоколу №1 від 05.01.2021 року (т.1 а.с. 16-17), взагалі не містить жодних обгрунтувань, посилання в протоколі на норми ч.4 ст.252 КЗпП України, та ст.41 ЗУ "Про профспілки та гарантії їх діяльності" жодним чином не стосуються ОСОБА_1 , оскільки беручи до уваги чисельність членів ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону", що складає менше 15 осіб, позивач не може бути членом виборного органу профспілки.

Також в даному документі зазначено, що ОСОБА_1 , ніби-то, має переважне право залишення на роботі бо є особою, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. На підставі чого ППО залізничників залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" дійшло такого висновку - невідомо, оскільки, жодних підтверджень даному факту у зазначеному витязі з протоклу не вказано.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про профспілки їх права та гарантії" членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в закладі освіти.

В протоколі №1 від 05.01.2021 року (т.1 а.с. 16), зазначено, що в голосуванні приймали участь ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Однак, як було встановлено матеріалами справи вказані особи не могли приймати участі в засіданні ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону", а тим більше голосувати за якісь рішення, оскільки на момент прийняття вищезазначеного документу вони були звільнені з підприємства (т.1 а.с. 81-82) і згідно ч.1 ст.7 ЗУ "Про профспілки їх права та гарантії" вже не могли бути членами ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону".

Аналогічна ситуація складається і з витягом з протоколу №10 від 21.09.2020 року, який надано Позивачем (т.1 а.с. 12). Зі змісту вказаного документу вбачається, що в голосуванні приймала участь ОСОБА_14 , яка не могла і не мала права цього робити, оскільки на той момент вже була звільнена.

Тобто, вказані документи: витяг з протоколу №10 від 21.09.2020 року та №1 від 05.01.2021 року, не мають ніякої юридичної сили і не можуть нічого ні підтвердити ні спростувати, оскільки при винесенні рішень в них приймали участь особи, які згідно з законом не мали права цього робити. А тому є недостовірними доказами та судом не приймаються як належний доказ.

Надане Позивачем повідомлення №1 від 05.01.2020 року не отримувалось ПрАТ Гніванський завод СЗБ", оскільки матеріали справи вказують, що Позивачем не надано доказів надсилання даного повідомлення, а виходячи з дати складання даного документу та його змісту, вбачається що він складений набагато раніше подій які в ньому описані, а тому не може мати ніякого відношення до справи.

Зі змісту листів наданих Позивачем, від 30.12.2020 року, 29.01.2021 року, запитом-зверненням №13, від 01.12.2020 року, є очевидним, що в цих документах описана діяльність ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" і вони не мають жодного відношення до предмета розгляду справи. Крім того вказані документи як встановлено під час розгляду справи ніколи не отримувались Відповідачем, а Позивачем не надано жодного доказу їх надсилання чи вручення.

Також, суд висловлює свою позицію щодо на думку позивача зайняття нею різних посад у виборному органі ППО залізничників та траспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону", яка полягає у наступному.

Згідно ч.2 ст.37 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності", якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об`єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. У цьому випадку кожна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов`язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси найманих працівників при підписанні колективного договору.

Як було встановлено в ході розгляду справи представницький орган між профспілками на ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" створено не було.

Згідно ст.37 ЗУ "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" свою діяльність первинні профспілкові організації на підприємствах, установах, організаціях, здійснюють відповідно до статуту. ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону", в своїй діяльності керується статутом професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України (далі Статут), що не заперечувалось в судових засіданнях ні представником третьої особи ОСОБА_15 ні представниками Відповідача.

Пунктом 6.1.2 Статуту професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, визначено виключний перелік виборних органів профспілки та профспілкових організацій які можуть бути створені (т.1 а.с.105 на звороті - 106).

Згідно з вказаним пунктом в первинних профспілкових організаціях, виборними органами є:

- Ревізійні комісії

- Комітети профспілки, їх президії (саме президії комітетів і не як інакше). Відповідно до п.6.2.1 вищевказаного Статуту, на загальних зборах ППО для ведення поточної профспілкової роботи обираються:

1. У профгрупі - профспілковий груповий організатор, його заступник;

2.У цеховій організації підрозділу підприємства - цеховий профспілковий комітет;

3. У ППО, що об`єднує 15 і більше членів профспілки - профспілковий комітет;

4. У ППО, що об`єднує менше 15 членів - голова ППО, його заступники;

Як було встановлено в ході розгляду даної справи до ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ Гніванський завод спецзалізобетону", на момент створення входило 5 членів разом з головою. На момент звільнення ОСОБА_1 кількість членів була ще менше - 3 працівника, що не заперечувалось як Позивачем так і представником третьої особи ОСОБА_15 , а тому, відповідно до Статуту, в ППО залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ 'Тніванський завод спецзалізобетону", не могло бути ніяких виборних органів, окрім ревізійної комісії. Для діяльності ППО передбачено лише обрання голови та заступників, які є виборними особами, а не виборними органами ППО, що свідчить про те, що зазначені поняття не є тотожними.

Відтак, всі доводи Позивача та представника третьої особи ОСОБА_15 , що Відповідачем ніби-то було порушено вимоги статтей 43, 252 КЗпП України та ст.41 ЗУ "Про професійні спілки та гарантії їх діяльності", не відповідають дійсності і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Натомість Відповідачем в повній мірі доведено правомірність його дій та підкріплено вищевикладене належними доказами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, суд з урахуванням вищевикладено приходить до висновку, що відповідачем ПрАТ "Гніванський завод спецзалзобетону" не було порушено права позивача під час звільнення та дотримано вимог трудового законодавства та ЗУ "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності", а відтак підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Що стосується інших доводів сторін по справі, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно забезпечення ефективного судового захисту статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, заява № 30210/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). А відтак, відповідати на кожен аргумент сторін по справі суд неможе, так як вважає, що у рішенні належним чином викладено та зазначено підстави для відмови у заявлених позовних вимогах і заперечень щодо них та надано відповідь по суті спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 76-80, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 272 - 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.40-43, 47, 49-2, 116, 252 КзПП України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первина профспілкова організація профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» в особі її голови Прігоцької Олександри Анатоліївни про визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді, скасування наказу №8-ос від 11.01.2021, компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.