ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника відповідача Колосова А.В.,

розглянувши в м.Полтавів режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCone цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2021 року, прийнятого під головуванням судді Садовского К.С. в м.Харкові, зі складанням повного тексту 30.11.2021 року,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 02.04.2008 року між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником є акціонерне товариство «УкрСиббанк») укладено договір іпотеки, згідно якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.04.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

На підставі договору факторингу №4 від 11.06.2012 року АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги заборгованості за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект», яке набуло статусу нового кредитора та іпотекодержателя зо договором іпотеки.

У 2016 році з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на її квартиру.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року скасоване рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Кобелєвої П.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.2016 року про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення набуло законної сили 09.01.2018 року.

У листопаді 2020 року позивач дізналася, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2020 року, укладеним між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті», право власності на належну їй квартиру зареєстроване за ТОВ «Сол-Проперті».

Посилаючись на вище вказане та уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Проперті», посвідчений 16.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав ТОВ «Сол-Проперті», індексний номер 55160629, на спірну квартиру.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті», посвідчений 16 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьово Дар`єю Володимирівною, серія та номер 2246, недійсним з моменту його укладення.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 листопада 2020 року, індексний номер 55160629, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Проперті», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівнина користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 грн. 60 коп. в рівних частках, тобто по 560 грн. 53 коп.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржило ТОВ «Кей-Колект», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вважають, що позивач не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу та не надала належних доказів того, які саме його цивільні права або інтереси порушені укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна, що є його процесуальним обов`язком.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Харківського апеляційного суду.

Справу передано на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до ч.ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 квітня 2008 року між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 25 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язання в цей же день між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (нерухомого майна), зареєстрований в реєстрі за № 1139, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д.І., згідно якого позивач передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року ПАТ «Укрсиббанк», яке є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк», відступило ТОВ "Кей - Колект» право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.04.2008 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником зазначеної квартири з 02.02.2016 року є ТОВ "КЕЙ-КОЛЛЕКТ". Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28037062 від 02.02.2016 року. Запис внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), від 02.02.2016 року, індексний №28037062, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект».

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 16.11.2020 року ТОВ «Кей-Колект» відчужило іпотечне майно на користь ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ» на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2020 року , серія та номер:2246, що посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Пономарьовою Д.В.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги рішення мотивував тим, що відповідачем не надано доказів направлення ТОВ «Кей-Колект» на адресу боржника та його майнового поручителя письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Суд також дійшов висновку, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 на праві власності, ТОВ «Кей-Колект» порушено положення п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та зобов`язань узгоджених сторонами у Договорі іпотеки від 02.04.2008 року, внаслідок чого порушено право позивача щодо реалізації своїх прав при відчуженні іпотечного майна.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

За змістом положень статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Таким чином, не будуючи стороною правочину, ОСОБА_1 , як власник спірної квартири у зв`язку з порушенням її майнових прав та наявність майнового інтересу, є постраждалою стороною та заперечує дійсність договору купівлі-продажу від 16.11.2020 року, а тому наділена правом звернення до суду з вимогами щодо визнання його недійсним та вимогами, що випливають з цього.

Зважаючи на те, що позивачем, як власником, спірна квартира була передана в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, то нею вірно обрано спосіб захисту та районним судом підставно задоволені позовні вимоги.

В даній справі зазначений договір оспорюється не стороною даного правочину, а особою, яка не являється учасником його укладення, то відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України зазначений правочин за наявності доведення підстав для його недійсності, підлягає визнанню судом недійсним. Тобто даний правочин не можна вважати нікчемним за законом, оскільки його дійсність заперечується іншою особою, тому у даному випадку цей правочин є оспорюваним.

Положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Встановлено, що у пунктах 4.2.3, 5.1 договору іпотеки від 02 квітня 2008 року ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» погодили право іпотекодержателя на задоволення його вимог шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Так, в рішенні вірно зазначено, що суду не надано доказів направлення ТОВ «Кей-Колект» на адресу боржника та його майнового поручителя письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1,ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За відсутності зазначених доказів суд як першої, так і апеляційної інстанції позбавлений можливості дати оцінку цій обставині.

Між тим, у відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Всупереч вимогам вказаних статей, ТОВ «Кей-Колект» не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, направлення ОСОБА_1 зазначеної письмової вимоги.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незастосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття вказаного Закону право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас зазначеним Законом уведено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

У даній справі встановлено, що позичальнику надано кредит в іноземній валюті - доларах США, предметом іпотеки є квартира, площа якої не перевищує 140 кв. м та у якій зареєстрований та проживає позивач разом із членами сім`ї. Доказів того, що позивачу на праві власності належить інше жиле приміщення матеріали справи не містять, а отже, не може бути примусово стягнута спірна квартира.

З урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 755/18777/18.

Посилання в апеляційній скарзі на інші постанови Верховного Суду є не ревалентними.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, надав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають,

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.02.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна