Житомирський апеляційний суд
Справа №292/564/22 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В.Ф.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №292/564/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Лотуги В.Ф. у смт.Пулинах,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті батька, крім неї, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . У січні 2021 року переглядаючи документи, які зберігалися у квартирі батька, випадково натрапила на оригінал заповіту, складеного ним 17.03.2004, згідно якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все майно заповів їй. Про існування заповіту їй відомо не було та з часу відкриття спадщини будь-якого повідомлення від органу нотаріату про закликання її до спадкування за заповітом вона не одержувала.

Приватний нотаріус Висоцький Д.І. за її зверненням прийняв рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Вважає, що визначений законом строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки не була обізнана про наявність заповіту спадкодавця на її користь, і ніхто з компетентних органів нотаріату її про це не повідомляв.

Крім того, з 31.07.2017 вона є особою з інвалідністю 2 групи (безтерміново). У період карантинних заходів, які діяли також і в період строку прийняття спадщини, вона обмежила себе у спілкуванні та не виходила з квартири.

Відповідачі не бажають надати їй письмову згоду на подачу заяви про прийняття спадщини за заповітом і не зверталися до суду з позовом щодо визнання заповіту недійсним.

Посилаючись на вказані обставини, просила визначити додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано правові позиції наведені Верховним Судом у подібних правовідносинах.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Під час апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Риданов С.В. підтримали доводи апеляційної скарги із наведених в ній підстав.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, не з`явились до суду, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є батьком позивачки. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до заповіту від 17.03.2004 все своє майно він заповів дочці ОСОБА_1 .

Із довідки приватного нотаріуса Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцького Д.І. №20/02-14 від 25.01.2021, вбачається, що до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 заведена спадкова справа за №105/2020.

Заяву про прийняття спадщини подала онука ОСОБА_2 , батько якої, син спадкодавця, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_3 , який має право на обов`язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України (є непрацездатним за віком). Позивач ОСОБА_1 до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подавала.

04.02.2021 приватним нотаріусом Пулинського районного нотаріального округу Житомирської області Висоцьким Д.І. винесено постанову №21/02-31 про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Згідно повідомлення Пулинської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №230/01-16 від 06.09.2022, ОСОБА_1 не повідомлялася про наявність заповіту, складеного 17.03.2004 ОСОБА_4 , посвідченим Пулинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованим в реєстрі за №40, так як спадкова справа на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Пулинською державною нотаріальною конторою не заводилась і спадкоємиця ОСОБА_1 за оформленням спадкових прав не зверталася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки право на спадкування майна померлого батька виникло як на підставі заповіту (про необізнаність щодо якого вказує позивачка), так і на підставі закону, як спадкоємиці першої черги. Незнання про наявність заповіту не перешкоджало позивачці реалізувати своє право на прийняття спадщини по закону, проте вона цього не зробила при відсутності поважних причин, які би перешкоджали подачі відповідної заяви до нотаріуса, а тому підстав для задоволення її вимог немає.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, мотивуючи таким.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19).

Встановивши, що позивач будучи спадкоємицею першої черги не реалізувала своє право на прийняття спадщини у спосіб та строки, визначені ст.ст.1269, 1270 ЦК України, належних і допустимих доказів поважності причин, які перешкоджали вчиненню дій по прийняттю спадщини нею не було подано, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Необізнаність про існування заповіту, невжиття нотаріусом заходів щодо її повідомлення про наявність заповіту, про що зазначає ОСОБА_1 , не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки ці обставини жодним чином не були перешкодою для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини в якості особи, що віднесена до першої черги спадкоємців за законом.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 23 лютого 2023 року.