Номер провадження: 22-ц/813/3259/23
Справа № 501/4776/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В. Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/4776/21

Номер провадження: 22-ц/813/3259/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Чорноморська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ, про визнання незаконним та скасування наказу № 453-О від 09.12.2021 року «Щодо відсторонення від роботи працівників», поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пушкарського Д.В. об 11 годині 55 хвилині 07 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) скасувати наказ відповідача №453-О від 09.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати; 2) зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення, допустити позивачку до роботи, провести виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу (відсторонення від роботи).

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що працює в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) охоронником 3 розряду загону охорони морського порту Служби морської безпеки.

09.12.2021 на підставі наказу начальника філії за №453-О позивачку було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 до усунення причин, що зумовили відсторонення. Підставою для видання вказаного наказу було розпорядження відповідача №21/15 від 17.11.2021 року, з яким позивачку було ознайомлено 19.11.2021 року.

Вищевказаний наказ про відсторонення від роботи позивачка вважає незаконними.

Позивачка зазначає, що укладений нею з відповідачем трудовий договір не передбачає такої істотної умови, як наявність щеплення. Про зміни істотних умов трудового договору необхідно було повідомити її за два місяці. Відповідач порушив право ОСОБА_1 на працю, передбачене ст. 43 Конституції України, а також право на заробітну плату, яка є складовою права на працю. Жодна людина без її згоди не може бути піддана медичним дослідженням, вакцини проти корона вірусу Covid-19 не пройшли повного циклу клінічних досліджень. Щеплення проти Covid-19 відсутнє у переліку обов`язкових щеплень, визначеного ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних захворювань» (Т. 1, а. с. 1 - 4, 66 - 67).

Позиція учасників справи в суді першої інстанції

Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту України) у відзиві на позовну заяву, просить у її задоволенні відмовити.

Відповідач вказує на відповідність оскаржуваного наказу вимогам частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковому профілактичному щепленню» від 04.10.2021 №2153, якими встановлений обов`язок керівника підприємств, відсторонити від роботи працівників, які 09.12.2021 не надали документів на підтвердження проходження вакцинації від COVID-19 чи довідки про наявність протипоказань.

ОСОБА_1 після письмового попередження не надала підтверджуючих документів про проходження профілактичного щеплення, чим як на думку відповідача ухилилась від обов`язкового профілактичного щеплення, що слугувало підставою для її відсторонення від роботи згідно зі ст. 46 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (а. с. 22 - 31).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що постанова КМУ від 09.12.2020 року №1236, зі змінами внесеними Постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096, про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню. Наказом МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» є незаконним і не підлягає виконанню. Законодавство містить вичерпний перелік обов`язкових захворювань, які на підставі цих норм включені до календарю профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених Законом, і не може бути підставою для відсторонення від роботи (Т. 1, а. с. 85 - 93).

Профспілка робітників морського транспорту Морського порту Чорноморськ в письмових поясненнях просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що Міністерство інфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту. Міністерство інфраструктури України є Уповноваженим органом управління ДП «Адміністрація морських портів України». Чорноморська філія ДП «АМПУ» є відокремленим підрозділом ДП «АМПУ», який не має статусу юридичної особи.

Міністерство інфраструктури України не видавало жодних наказів на виконання Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, внесеними Постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року, для підприємств, які знаходяться у сфері його управління, у тому числі для ДП «АМПУ». Начальник Чорноморської філії ДП «АМПУ» при видані наказу №453-О від 09.12.2021 року про відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати повинен був керуватись Конституцією України та законами України (Т. 1, а. с. 126 - 135).

Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту України) в запереченнях на відповідь на відзив зазначає про помилковість доводів щодо незаконності та неконституційності норм Постанови КМУ №1236 та Наказу МОЗ №2153 за відсутності відповідного судового рішення, що набрало законної сили (Т. 1, а. с. 170 - 173).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 червня 2022 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Визнано незаконним та скасовано наказ Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) №453-О від 09.12.2021 в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на посаді охоронника 3 розряду загону охорони морського порту Служби морської безпеки з умовами праці, які діяли на день відсторонення.

Стягнуто з Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення, починаючи з 09.12.2021 по 01.03.2022, у розмірі 26 711,10 грн..

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у правовому полі чинного законодавства України карантин не введено. Згідно ст. ст. 3, 28 Конституції України, щеплення будь-яким лікарським засобом від корона вірусної хвороби СОVID-19 без вільної згоди позивачки, із застосуванням будь-яких засобів примусу є протизаконним.

Відсторонення працівників в разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від інфекційних хвороб до яких віднесено Законом дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз, відбувається тільки у порядку, встановленому законом, а не підзаконним актом, в тому числі локальної дії.

В спірному наказі №453-О від 09.12.2021 про відсторонення позивачки від роботи підставою для відсторонення є, по суті, відмова надання позивачкою персональної медичної інформації у вигляді документу, який підтверджує наявність клінічного застосування на ньому лікарського засобу у вигляді ін`єкції від СОVID-19, або протипоказань до його застосування, що в сенсі вищевказаних норм Закону є неправомірним і не може бути підставою для відсторонення від роботи здорової людини.

З урахуванням того, що позивачка приступила до роботи - 01.03.2022, що підтверджується витягом з наказу №61-О від 28.02.2022, то час вимушеного прогулу за період - з 09.12.2021 по 01.03.2022 складає - 54 робочих дні. Середня заробітна плата за час відсторонення, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 26 711,10 грн. = 494,65 грн./день х 54 роб. дн.) (Т. 1, а. с. 202 - 209).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) висновки суду першої інстанції про невідповідність постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 та Наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 положенням Конституції України та законів України не відноситься до повноважень загальних місцевих судів; 2) помилковими є висновки суду про те, що ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» має вичерпний перелік інфекційних хвороб, профілактичні щеплення проти яких є обов`язковими; 3) помилковими є висновки суду про те, що відсторонення від роботи відбувається тільки за поданням уповноваженої особи державної санітарно-епідеміологічної служби; 4) сертифікат про вакцинацію проти Covid-19не є лікарською таємницею; 5) помилковими є висновки суду щодо поновлення на роботі позивачки, оскільки поновлення відбувається лише у разі звільнення працівника; 6) судом першої інстанції при визначені суми, яка підлягає стягненню на користь позивачки не вказано, що вказана сума підлягає стягненню із відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів (Т. 2, а. с. 1 - 11).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 червня 2022 року(Т. 2, а. с. 39 39 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 46).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року №126/0/15-23 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього, керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів апеляційного суду. Справу призначено до розгляду (Т. 2, а. с. 70 - 70 зворотна сторона).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 працює в Чорноморській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) охоронником 3 розряду загону охорони морського порту Служби морської безпеки.

19.11.2021 позивачка була ознайомлена з наслідками відмови від вакцинації проти COVID-19 та з вимогами розпорядження начальника Адміністрації морського порту Чорноморськ від 17.11.2021 №21/15 «Щодо наслідків відмови від вакцинації проти COVID-19» (Т. 1, а. с. 39 - 42).

09.12.2021 на підставі наказу начальника філії за №453-О позивачку було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 до усунення причин, що зумовили відсторонення (закінчення дії карантину або отримання щеплення чи медичного висновку про протипоказання до вакцинації) (Т. 1, а. с. 5).

Відповідно до витягу з наказу №61-О від 28.02.2022, ОСОБА_1 охороннику 3 розряду загону охорони морського порту Служби морської безпеки дію наказу №453-О від 09.12.2021 про відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19 зупинено 28.02.2022 до завершення в Україні воєнного стану. Вважати її такою, що приступила до роботи з 01.03.2022 (Т. 1, а. с. 192).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено висновок: «довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. Від імені юридичних осіб має право виступати тільки керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пред`явила позов до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Також встановлено, що у суді першої інстанції інтереси відповідача представляв провідний юрисконсульт юридичного відділу юридичної служби Чорноморської філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а не керівник цієї філії на підставі виданої державним підприємством «Адміністрація морських портів України» довіреності, коли можливо було б вважати, що у справі приймало участь державне підприємство «Адміністрація морських портів України».

Судом встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України»(Адміністрація морського порту Чорноморськ) є відокремленим підрозділом (філією) ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно п.1.1. Положення «Про Чорноморську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрацію морського порту Чорноморськ), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури № 404 від 28 травня 2019 р., Чорноморська філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі - Філія), створена відповідно до законодавства України та статуту державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Підприємство), яке входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

Таким чином, за матеріалами справи відомості про наявність у Чорноморській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)статусу юридичної особи відсутні.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Отже, з огляду на вищевказане, розглядаючи справу і вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції, залишено поза увагою, що позивачем пред`явлено позов до філії підприємства, яке в силу положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а отже, не наділене цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 676/5955/18-ц (провадження № 61-4912св19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно норм п. 4 ч. 1 ст. 374 та ч. 1 ст. 377 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до статті 255 ЦПК України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Пункт 2 частини 1 статті 389 ЦПК України не містить вказівок про те, що ухвала суду апеляційної інстанції про закриття провадження може бути оскаржена в касаційному порядку. Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки питання про відмову від позову, визнання рішення суду нечинним та закриття провадження у справі вирішено апеляційним судом, то дана ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 49, 255, 367, 368, 374, 377, 389, 390, ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 червня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ, про визнання незаконним та скасування наказу № 453-О від 09.12.2021 року «Щодо відсторонення від роботи працівників», поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 08 травня 2023 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова