Справа № 210/1758/22
Провадження № 2/210/118/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 лютого 2023 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом адвоката Повалій Олени Василівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Криворізької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Повалій О.В. звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач разом із своєю дружиною, ОСОБА_4 , проживають в кв. АДРЕСА_1 .

Ордер на вказану квартиру АДРЕСА_2 від 14.04.2005 року був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу №168 від 11.04.2005 року на ім`я ОСОБА_1 , позивача, який є основним квартиронаймачем. Відповідно до вищевказаного ордеру ОСОБА_1 та його сім`ї було надано в користування дві кімнати 26,5 кв.м, в окремій квартирі АДРЕСА_1 .

Окрім позивача та його дружини в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На підтвердження реєстрації відповідачів за вищезазначеною адресою адвокатом було подано адвокатський запит до Департаменту адміністративних послуг управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Металургійному районі Виконкому Криворізької міської ради. Проте, дану інформацію Відділ не надав, посилаючись на те, що запитувана інформація відноситься до персональних даних, та не може бути надана без згоди суб`єктів персональних даних, тобто відповідачів. У зв`язку із цим до позовної заяви буде додано клопотання про витребування доказів, а саме інформації про зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_3 .

Не дивлячись на те, що зазначені особи мають зареєстроване місце проживання за вищезазначеною адресою, з 1993 року і по даний час вони не проживають в даній квартирі, що підтверджується актом мешканців будинку.

Самостійно відповідачі не бажають знятись з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , не надаючи жодних обґрунтувань такої відмови. Крім того, позивачу взагалі невідомо нічого про місце перебування відповідачів, починаючи з 1993 року. З огляду на викладені обставини вбачається необхідність у визнанні відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки останні фактично не проживають за місцем реєстрації.

У зв`язку з тим, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, але при цьому в ній зареєстровані, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач разом зі своєю дружиною зобов`язані сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідачів, що значно впливає на їх матеріальний стан. На підтвердження того, що позивач самостійно виконує обов`язок з сплати комунальних платежів в квартирі, додаємо витяг з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків інформації по платежах за адресою АДРЕСА_3 за період з січня 2019 року по травень 2022 року. З даного документу вбачається, що всі платежі за комунальні послуги сплачує позивач, відповідачі жодним чином не беруть участь в утриманні вищезазначеної квартири. Однак, відповідачі там фактично не проживають, що призведе до не справедливого розрахунку субсидії.

Ухвалою від 10.10.2022 року суд вирішив питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачам направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 17.02.2023 року відповідачами відзиву не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_3 (а.с. 6-8).

Крім того, Ордер на вказану квартиру АДРЕСА_4 від 14.04.2005 року був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу №168 від 11.04.2005 року на ім`я ОСОБА_1 , позивача, який є основним квартиронаймачем. Відповідно до вищевказаного ордеру ОСОБА_1 та його сім`ї було надано в користування дві кімнати 26,5 кв.м, в окремій квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до витребуваної судом інформації за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані, окрім позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32, 33).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту про фактичне не проживання осіб в житловому приміщенні від 03 червня 2022 року, засвідченого майстром дільниці та інженером ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з грудня 1993 року по теперішній час не проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15).

У зв`язку з тим, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, але при цьому в ній зареєстровані, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач разом зі своєю дружиною зобов`язані сплачувати комунальні послуги нараховані в тому числі і на відповідачів, що значно впливає на їх матеріальний стан. Позивач самостійно виконує обов`язок з сплати комунальних платежів в квартирі, що підтверджується витягом з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків інформації по платежах за адресою АДРЕСА_3 за період з січня 2019 року по травень 2022 року. З даного документу вбачається, що всі платежі за комунальні послуги сплачує позивач, відповідачі жодним чином не беруть участь в утриманні вищезазначеної квартири (а.с. 16-24).

Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як члени сім`ї власника житла, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратившими право користування житлом необхідно задовольнити.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 23, 76, 80, 81, 258, 259, 263 - 265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Повалій Олени Василівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Криворізької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування квартирою, яка складається з двох кімнат АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко