ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3719/23 Справа № 192/463/22 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О.О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

-за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

12 квітня 2022 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 10 квітня 2019 року в м. Дніпро на пр. Олександра Поля сталась дорожня-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом, що належить позивачу. Під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до КП «УРЕА» затверджено мирову угоду між сторонами, за умовами якої КП «УРЕА» зобов`язалось сплатити ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_1 шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 102310 грн. 02 коп. Вказана сума була сплачена ОСОБА_2 в повному обсязі. Тому, враховуючи те, що позивач відшкодував за ОСОБА_1 шкоду, які він заподіяв своїми протиправними діями, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу 102310 грн. 02 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

27 жовтня 2022 рокурішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області у задоволені позову Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У лютому 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, позивачем КП «УРЕА» подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які він визнав доведеними, його висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи а рішення постановлено з порушенням норм матеріального права і є необґрунтованим.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем був пропущений строк для звернення із позовом до суду, оскільки загальна позовна давність, відповідно до ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Право регресної вимоги у КП «УРЕА» виникає з часу останньої виплати позивачем грошової суми ОСОБА_2 і саме від часу останньої виплати (з 19.03.2021 року) обчислюється строк на пред`явлення позову. Отже, позивач звернувся до суду в межах визначеного законом трирічного строку.

Крім того, твердження суду першої інстанції про те, що при вирішенні даного позову необхідно керуватися лише нормами КЗпП є помилковим та таким, що не заслуговує на увагу.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 102 310,02 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, що 10 квітня 2019 року о 08 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом без назви, рухаючись по просп. Олександра Поля в районі електроопори № 39 в м. Дніпро, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, перед виїздом не перевірив технічний стан свого автомобіля та під час руху не контролював свій транспортний засіб внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілями «Пежо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 , «Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_2 , «Пежо», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_6 , «Форд», номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_7 , «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_8 , «Тойота Ленд Крузер», номерний знак НОМЕР_9 , під керуванням водія ОСОБА_9 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_10 , під керуванням водія ОСОБА_10 , «Форд Сієра», номерний знак НОМЕР_11 , під керуванням водія ОСОБА_11 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_12 , під керуванням водія ОСОБА_12 , автобус «БАЗ А079», номерний знак НОМЕР_13 , під керуванням водія ОСОБА_13 , чим порушив п. 12.3, 2.3, а), б) Правил дорожнього руху, та спричинив пошкодження зазначених транспортних засобів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, треті особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затверджено мирову угоду, відповідно до якої Боржник визнає, що його заборгованість перед Стягувачем на момент укладення цієї Мирової угоди становить 102310 грн. 02 коп., з яких 100301 грн. 01 коп. матеріальна шкода пов`язана з відновлювальним ремонтом автомобіля Стягувача завданої внаслідок ДТП; 1500 грн. 00 коп. витрати Стягувача за отримання висновку автотоварознавчого дослідження; 509 грн. 01 коп. сума судових витрат Стягувача на оплату 50 % судового збору. Боржник гарантує, що з моменту затвердження цієї Мирової угоди судом, заборгованість перед Стягувачем, яка дорівнює 102310 грн. 02 коп., буде погашена в наступному порядку: 1) до 01 лютого 2021 р. включно 34103 грн. 34 коп.; 2) до 01 березня 2021 р. включно 34103 грн. 34 коп.; 3) до 01 квітня 2021 р. включно - 34103 грн. 34 коп. шляхом перерахування зазначених грошових коштів на поточний рахунок Стягувача ОСОБА_2 .

Згідно платіжних доручень: №64 від 25 січня 2021 року, №168 від 24 лютого 2021 року, №245 від 19 березня 2021 року, КП «УРЕА» сплатило ОСОБА_2 шкоду, визначену мировою угодою .

Відповідно до трудової книжки відповідача, він був працевлаштований у позивача на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу з 9 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року.

Також сторони визнали, що відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди був при виконанні трудових обов`язків.

Посилаючись на норми законодавства, суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. Таким чином, доводи представника позивача про те, що позивач має право на відшкодування шкоди в порядку регресу з врахуванням положень ст. 1191 ЦК України є безпідставними і такими, що суперечать нормам матеріального права.

Також, з огляду на положення ст.134 КЗпП України суд дійшов висновку, що відсутні будь-які підстави для повної матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем. Тому відповідач повинен нести перед позивачем відповідальність у розмірі середньомісячного заробітку і будь-яких підстав для стягнення з відповідача повного розміру шкоди немає, у зв`язку з чим в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що позивач дізнався про повний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачем 21 грудня 2020 року, з дня затвердження між ОСОБА_2 та Комунальним підприємством «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради мирової угоди судом.

Тобто останнім днем подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної позивачу їх працівником відповідачем є 21 грудня 2021 року, разом з тим, позивач звернувся до суду 12 квітня 2022 року, тобто з пропуском встановленого строку .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди в розмірі середньомісячного заробітку відповідача слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки, в яких відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно ст.233 КЗпП України, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду першої інстанції з позовною заявою. Оскільки відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем КП «УРЕА» і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, під час виконання своїх трудових обов`язків, заподіявши при цьому матеріальну шкоду підприємству, дані правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Отже, при визначенні строків звернення до суду має бути застосована спеціальна правова норма, яка міститься в ст.233 КЗпП України.

Судом було правильно встановлено, що днем виявлення заподіяної працівником шкоди є день затвердження судом мирової угоди між ОСОБА_2 та КП «УРЕА», а саме 21 грудня 2020 року. Останнім днем звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його працівником ОСОБА_1 , в такому випадку є 21 грудня 2021 року, позивач звернувся до суду лише 12 квітня 2022 року. Таким чином, позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

У справі між сторонами були трудові взаємовідносини, як працівника та роботодавця, а тому як спеціальну норму треба застосовувати КЗпП України, що й зробив суд першої інстанції.

При цьому норми ЦК України (як загальні норми) застосуванню не підлягають.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: