Справа № 297/377/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2023 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., за участю секретаря судового засідання Ісак О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з первісною позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу укладеного у відділі РАЦСу Виноградівського районного управління юстиції 10 лютого 2007 року, актовий запис № 12.

Первісний позов мотивований тим, що через різні характери та погляди на життя сторони не в змозі проживати разом. На протязі років вони взагалі проживали то разом то окремо, постійні сварки призвели до фактичного розпаду сім`ї.

В ході розгляду справи, відповідач по первісному позову ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визначення місця проживання з самостійним вихованням дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що донька постійно проживає з батьком ОСОБА_2 всім забезпечена, ходить в школу та має декларацію дитячого лікаря, однак в силу недосконалості законодавства батько не має можливості зареєструвати місце проживання дитини за будь-якою адресою, оскільки згідно чинного законодавства неповнолітня дитина має буди зареєстрована виключно за адресою матері.

В судове засідання позивачка по первісному позові ОСОБА_1 не з`явилася, однак просила розглядати справу без її участі, первісний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, зустрічні позовні вимоги повністю визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2 не з`явився, однак подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення в повному обсязі. Щодо зустрічного позову то просив його повністю задовольнити з підстав наведених у позові.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що первісний та зустрічний позови є підставні та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу Виноградівського районного управління юстиції 10 лютого 2007 року, актовий запис № 12, що стверджується копією свідоцтва про шлюб.

Сторони мають від шлюбу доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Судом встановлено, що з часу укладення шлюбу, спільне життя між сторонами не склалося і вже тривалий час подружжя проживає окремо та не підтримує сімейних відносин. Подальше спільне життя для них є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. Строк, наданий судом для примирення сторін, позитивного результату не приніс, сторони не бажають зберігати шлюб, що вбачається з заяви позивача про підтримання позовних вимог та заяви відповідача про визнання позову, зокрема, в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні судом достеменно встановлено, що позивач ОСОБА_2 фактично самостійно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто дитину віком до 18 років та утримує її.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 14, 18 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує таке питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення статті 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, в принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 24, 80, 84, ч. 3 ст. 105, 112, 180-182, 184 СК України, ст. ст. 81, 141, 263-265, 354, 355, 430 ЦПК України,

рішив:

Первісний позов задоволити повністю.

Шлюб, зареєстрований 10 лютого 2007 року у відділі реєстрацій актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 12, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) шляхом самостійного виховання та утримання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Юрій ГЕЦКО