Справа № 347/115/23
Провадження № 2/347/179/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

21 березня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16.01.2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315427127 та договором дарування №3055. За вказаною адресою ОСОБА_1 проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 , та матір?ю ОСОБА_5 . Окрім вказаних осіб, в будинку зареєстрований, але фактично не проживає понад десять років відповідач, ОСОБА_3 , 1964 р.н., батько позивача, з яким вони не спілкуються, але позивачу відомо, що останній проживає в російській федерації та є її громадянином. Добровільне зняття відповідача з реєстрації у будинку позивача є неможливим, а будь-яких домовленостей між ними щодо користування ОСОБА_5 вказаним житлом, немає. Крім того, участі в утриманні домогосподарства та оплаті комунальних послуг ОСОБА_3 не бере.

У зв?язку із тим, що відповідач зареєстрований у житловому будинку, позивач не має змоги оформити житлову субсидію. Вирішити даний спір в позасудовому порядку позивач немає можливості, тому за захистом своїх прав звернулася в суд та просила визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не був поданий.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак 21.02.2023 року подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.32).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлявся про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29) та відстеженням пересилання поштового відправлення (а.с.30). Іншої адреси для повідомлення відповідача, матеріали справи не містять.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/115/23 відповідача ОСОБА_3 (а.с.26).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 21.02.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомляв, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи за №69 від 12.10.2018 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в с. Люча, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.5).

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315427127 від 17.11.2022 року та копії Договору дарування житлового будинку від 17.11.2022 року видно, що ОСОБА_1 є єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Яблунівської селищної ради №490 від 20.12.2022 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 входять: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані в даному житловому будинку (а.с.11).

Відповідно до копій актів обстеження матеріально-побутових умов сім?ї за №100 від 16.09.2014 року, за №22 від 13.02.2015 року, за №119 від 24.05.2017 року, №69 від 13.09.2022 року та №93 від 22.11.2022 року, в житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 проживають разом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не проживає в господарстві з грудня 2012 року (а.с.12-16).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивача перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому відповідача, який не проживає у ньому.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормою частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з приписами частин 1, 2 та 5 статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до приписів частин 4, 5 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно з вимогами статті 160 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В ч. 2 ст. 405 ЦК України зазначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.20216 року, справа №6-709цс16.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй згідно Договору дарування житлового будинку від 17.11.2022 року. Крім позивача, у зазначеному житловому будинку зареєстровані її неповнолітній син ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_3 . Однак фактично в цьому житловому будинку проживають лише позивач, її син та мати. А батько, відповідач ОСОБА_3 в даному господарстві не проживає з грудня 2012 року, що вказує на те, що протягом тривалого часу відповідач не пов`язаний з позивачем спільним побутом, не веде з ним спільного господарства.

Крім того, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, з яких би можна було б дійти висновку, що у відповідача зберігається обґрунтований інтерес до зазначеного вище житлового будинку.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 , як член сім`ї власника житла, яким у даному випадку є позивач ОСОБА_1 , відсутній за останнім місцем свого проживання та реєстрації без поважних причин понад один рік, суд вважає за доцільне визнати його таким, що втратив право користування житлом розташованим за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, згідно повідомлення старости с. Люча Яблунівської селищної ради від 20.02.2023 року за №10/02.2-21 ОСОБА_3 за вказаною адресою не лише не проживає, але і на час вирішення справи по суті, не зареєстрований, що не є перешкодою для визнання його таким, що втратив право користуватися житлом (а.с.24).

Суд зауважує, що застосування судом до спірних правовідносин норми, на яку не покликалася сторона позивача, відповідає принципу juranovitcuria («суд знає закони») та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки позивач не ставила питання, що стягнення судових витрат з відповідача, суд вважає, за необхідним залишити судові витрати за позивачем.

На підставі Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», ст. ст. 317, 319, 321, 401,403, 405, 406 ЦК України та керуючись ст. ст. 4, 14, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) в інтересах якої діє представник Данилюк Н.І. до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житлом у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 21 березня 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула