Номер провадження: 22-ц/813/4689/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Лозко Ю.П., Карташов О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Державне підприємство «Український дитячий центр «Молода гвардія».

представник відповідача Кравцан Віктор Михайлович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на рішення Суворовського районного суду Одеської області від 26 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Кисельова В.К., в приміщенні того ж суду,

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини: ОСОБА_1 працювала прибиральницею службових приміщень (посада господарської служби) в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія». Наказом № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_1 було звільнено 22 серпня 2022 року, керуючись: Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», статтею 24 Закону України «Про відпустки», наказом виконуючого обов`язки генерального директора ДП «УДЦ «Молода гвардія» від 10.08.2022 року № 39/2022-ОД «Про звільнення працівників ДП «УДЦ «Молода гвардія», пунктом 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України щодо неможливості забезпечення працівників роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов роботодавця внаслідок бойових дій та неможливістю переведення працівників на іншу роботу, статтею 44 Кодексу законів про працю України, частиною четвертою та сьомою статті 49-2 Кодексу законів про працю України. Позивачка вважала своє звільнення незаконним з огляду на наступне. З 19.07.2022 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яким частину першу статі 41 КЗпП України (додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця) доповнено пунктом 6 такого змісту: "6) неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій". З аналізу зазначеної правової норми позивачка вважала, що звільнення працівника за цією додатковою підставою вважатиметься законним, у разі одночасного дотримання усіх обов`язкових умов, а саме: 1) неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка є обґрунтованою. При цьому, як вважає позивачка, є певні нюанси припинення трудових відносин на цій підставі, зокрема: -розірвання договору проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 4 ст. 41 КЗпП України); -розірвання трудового договору допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (абз. 10 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України); -працівник, з яким розірвано трудовий, протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації (ч. 1 ст. 42-1 КЗпП України); -при припиненні трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку (ст. 44 КЗпП України). Більш того, вивільнення працівників відповідно до пункту б частини першої статті 41 КЗпП України здійснюється в такому порядку: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів; не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним, профспілковим, організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення; у разі, якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. 2)відсутність роботи безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця; Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 № 708/254/18 зазначив, що згідно з положеннями статті 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Верховний Суд дійшов висновку, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статті 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. 3)повне знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця є наслідком бойових дій. Відтак, 11.08.2022 р. відділом кадрів ДП «УДЦ «Молода гвардія» Романовій В.М. було вручено попередження щодо звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з чим 15.08.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до Генерального директора ДП «УДЦ «Молода гвардія» із заявою про ознайомлення з матеріалами, які засвідчують факт знищення майна роботодавця та надання відповідних документів. Між тим, враховуючи, що звільнення було передбачено для 19 працівників структурного підрозділу ДП «УДЦ «Молода гвардія», який здійснює забезпечення важливого напряму освітньо-виховної діяльності, на ім`я Генерального директора було направлено колективне звернення (зареєстроване роботодавцем 26.08.2022 р.) із проханням надати роз`яснення щодо причин масового звільнення, замість реалізації заходів щодо збереження державного закладу (копія звернення додається). Наразі відповіді на колективне звернення роботодавцем надано не було. Разом з тим, ОСОБА_1 зверталась із зверненням до Головного управління держпраці в Одеській області, де листом від 05.09.2022 було надано роз`яснення. Водночас, пряма вимога ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами (якими підтверджуються причини звільнення), була проігнорована роботодавцем, адже не було надано будь-якої інформації на підтвердження зв`язку «відсутності роботи» саме з «повним знищенням (відсутністю) майна роботодавця / одночасно виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва», в тому числі не було надано таких документів, як: матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт відсутності умов чи знищення майна. Саме цей перелік документів є належним підтвердженням факту повного знищення/відсутності умов чи майна, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.01.2019 р. № 708/254/18 (який підлягає врахуванню в силу ч.'4 ст. 263 ЦК України), а також роз`яснення Управління Держпраці в Житомирській області, опубліковане 21.07.2022 р. на офіційному веб-порталі за посиланням: https://zt.dsp.gov.ua/news/novi-pravvla-rozirvantiia-trudovoho-dohovoru-roz-iasnennia/ Крім того, як зазначалось вище по тексту позову, однією із обов`язкових умов застосування п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП, є безпосередній зв`язок повного знищення (відсутності) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця саме з бойовими діями. Постановою КМУ від 16.04.2022 р. № 457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" визначено, що перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Міністерством, з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Так, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 р. № 75 (у редакції наказу від 17.08.2022 р. № 188) було затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 серпня 2022 року. Отож, попереджаючи 11.08.2022 р. ОСОБА_1 про її звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, датуючи наказ про звільнення 16-м серпням та фактично звільняючи її 22.08.2022 p., роботодавець повинен був встановити факт проведення бойових дій. При цьому, територіальні громади Одеської області взагалі не містяться у вказаному Переліку, а тому м. Одеса, де зареєстрований та фактично знаходиться роботодавця, не є територією, на якій ведуться бойові дії. Більш того, території м. Одеси не мають статусу «в тимчасовій окупації» та «оточені (заблоковані)» Наведене свідчить про відсутність безпосереднього зв`язку між повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця саме з бойовими діями, а, відтак - про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, враховуючи, що роботодавцем навіть не було обґрунтовано (не надано документів) будь-яких інших причин такого «знищення» чи «відсутності». Окрім того, ОСОБА_1 (разом з іншими звільненими працівниками) не було доведено до відома підсумки консультацій роботодавця з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, які є обов`язковими під час масового звільнення в силу ст. 49-2 КЗпП.

На підставі викладеного, позивачка просила поновити ОСОБА_1 на роботі за посадою сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» шляхом скасування наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» та стягнути з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на користь ОСОБА_1 заробітну плату у формі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2022 року до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 26 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано неправомірним звільнення ОСОБА_1 з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія`на підставі наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія». Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія». Зобов`язано Державне підприємство «Український дитячий центр «Молода гвардія» внести запис в трудову книжку ОСОБА_1 про поновлення на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» із скасуванням попереднього запису про звільнення на підставі наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року. Стягнуто з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25075 гривен 96 копійок. Державному підприємству «Український дитячий центр «Молода гвардія» з суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 25075 гривен 96 копійок утримати та перерахувати ЄСВ та військовий збір. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи у сукупності надані докази, суд вважав, що зі сторони не надано достатніх і достовірних доказів того, що на підприємстві знищенні (відсутні) виробничі, організаційні та технічні умови, засобу виробництва або майно. Посилання представника відповідача на неможливість здійснення діяльності у зв`язку з наявністю військового стану, а також тимчасового перебування військовослужбовців на узбережжі не є належними та допустимими доказами знищення майна, засобів виробництва. Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо (постанова від 17.01.2019 № 708/254/18). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що жодні з вищеперерахованих документів або актів у ДП «УДЦ Молода гвардія» відсутні. Суд першої інстанції погодився з представником відповідача, що наявність військового стану, відсутність направлення дітей на оздоровлення до ДП «УДЦ Молода гвардія» суттєво вплинули на організацію роботи закладу, що вимагає застосування організаційно-розпорядчих дій, але й норми чинного законодавства дозволяють це зробити, а саме застосовуючи саме п. 1 ст. 40 КЗПП України. На підставі викладеного, суд прийщов до висновку, що у керівництва ДП «УДЦ Молода гвардія» були відсутні правові для звільнення позивачки на підставі ч. 6 ст. 41 КЗпП України, а тому наказ № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» є неправомірним. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, скаржник подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просив скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси 26.12.2022 року у справі №523/11932/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП УДЦ Молода гвардія .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що відповідач заявляв про неможливість забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, не у зв?язку із знищенням, а у зв?язку із відсутністювиробничих, організаційних та технічних умов. Оскільки Відповідач не посилався на знищення майна, тому і не подавав докази на підтвердження цього факту. Суд першої інстанції надав правову оцінку обставинам справи виходячи тільки із однієї умови звільнення працівника, а саме : знищенню майна. Хоча, норма закону передбачає і іншу умову звільнення, а саме: відсутність умов для організації праці. На що і посилався Відповідач у своїх поясненнях по суті справи та надав відповідні докази на підтвердження цих обставин. Вказаним обставинам суд взагалі не надав оцінку у своєму рішенні. B мотивувальній частині рішення вказано, суд погоджується з представником відповідача, що наявність військового стану, відсутність направлення дітей на оздоровлення до ДП «УДЦ Молода гвардія» суттєво вплинули на організацію роботи закладу, що вимагає застосування організаційно-розпорядчих дій, але й норми чинного законодавства дозволяють це зробити, а саме застосовуючи саме п. 1 ст. 40 КЗПП України. Тобто, суд вважав, що у відповідача наявна підстава для звільнення працівників, однак на його думку для цього необхідно було застосувати іншу норму закону. На що скаржник посилається на пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 зазначається, що, розглядаючи трудові спори, пов?язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов?язані, зокрема, з?ясувати, чи справді на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва та праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, які є покази шодо змін в організації виробництва та праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Пунктом 10 вказаної постанови установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. Відповідно до роз?яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 № 114/06/187-11, скорочення штату працівників та скорочення чисельності працівників - це різні поняття. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості, тобто зменшується певна кількість працюючих однієї професії. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Наприклад. скорочується посада водія, посада інспектора з кадрів тощо. Скорочення чисельності або штату працівників допускається виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці (наприклад, вдосконалення, покращення процесу виробництва, зменшення обсягу виробництва продукції, перепрофілювання підприємства, установи, організації тощо). Відповідач вважає, що в умовах воєнного стану були прийняті зміни до КЗПП України, якими встановлені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників, виходячи саме із необхідності оптимізації трудових відносин у воєнний період. Пунктом 6 ст.41 КЗПІП України був доповнений 16.07.2022 саме виходячи із реалій обстановки в країні. ДП «УДЦ «Молода гвардія» не створювало умови для звільнення працівників, а стало заручником важкої ситуації в Україні, пов?язаною із війною. Так, підприємство належним чином розрахувалось із звільненими працівниками. Стосовно цього питання відсутній спір із звільненими працівниками. ДП «УДЦ «Молода гвардія» вважає очевидним той факт, що у підприємства відсутні умови для організації праці для працівників середньої загальноосвітньої школи, табору «Прибережний» саме внаслідок проведення бойових дій на території України. Саме внаслідок того, що заміновані пляжі, на яких розташовані дані приміщення, та частина території і приміщень підприємства використовується збройними силами України для організації оборони узбережжя Чорного моря, ДП «УДЦ «Молода гвардія» не в змозі створити умови для роботи працівників у цих приміщеннях. Вказане є підставою для застосування роботодавцем пункту 6 ст.41 КЗПП України у зв?язку обґрунтованою неможливістю забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій. Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що посилання представника відповідача на неможливість здійснення діяльності у зв?язку з наявністю військового стану, а також тимчасового перебування військовослужбовців на узбережжі не є належними та допустимими доказами знищення майна, засобів виробництва. На обґрунтування такого висновку суд послався на те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо (постанова від 17.01.2019 № 708/254/18). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що жодні з вищеперерахованих документів або актів у ДП «УДЦ Молода гвардія» відсутні. Пунктом 6 ст.41 КЗПП України передбачено не тільки знищення, а і неможливість забезпечувати працівника роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов?язана з відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов внаслідок бойових дій. Відповідач надав до суду першої інстанції відповідні докази на підтвердження цих обставин. Так, місто Одеса та наближені райони неодноразово піддавались бомбардуванням. Місто постійно знаходиться під загрозою нападу зі сторони моря, про що неодноразово населення міста Одеси повідомлялось через засоби масової інформації. Для забезпечення оборони міста зі сторони моря військовими підрозділами України були заміновані пляжі та на узбережжі моря розташовані оборонні споруди, військова техніка та самі військові. Про мінування пляжної зони мешканців міста неодноразово повідомляли у офіційних засобах масової інформації. До суду були надані роздруківки із сайту Одеської міської ради, де зазначалось про замінування пляжів та небезпеку перебування громадян на пляжах. Вказані обставини є загальновідомими та у відповідності до ч.3 ст.82 ЦПК України не потребують доказування. Приміщення середньої загальноосвітньої школи та табору «Прибережний» розміщені безпосередньо в пляжній зоні міста Одеси. Зрозуміло, що вказане свідчить про неможливість використання цих приміщень для роботи працівників підприємства, оскільки перебування там є небезпечним для їх життя та здоров?я. Також, з початку воєнних дій на території ДІ «УДЦ «Молода Гвардія» проводились певні роботи по облаштуванню лінії оборони міста від нападу ворога зі сторони моря та знаходяться військовослужбовці для охорони узбережжя. Відповідач не може надати докази проведення робіт по будівництву оборонних споруд на території підприємства чи докази про місцеперебування військових на території підприємства ті їх місцезнаходження, оскільки війна триває. На підтвердження своєї позиції Відповідач надав непрямі докази. Так, військовими були відшкодовані підприємству певні витрати на комунальні послуги, якими вони користувались при будівництві укріплень. Про наявність у підприємства відносин із військовими частинами, які здійснюють оборону узбережжя, свідчить також переписка із Одеською військовою адміністрацією та відповідні договори з військовими частинами про відшкодування витрат на комунальні послуги. Відповідач не в змозі надати до суду більш конкретні документи, оскільки оприлюднення таких відомостей може коштувати життю військових. Відповідач не в змозі надати до суду карти мінних полів та розміщення військових на території підприємства. Надаючи оцінку досліджуваним обставинам суд першої інстанції формально обмежився трактуванням постанови ВС від 17.01.2019 у справі № 708/254/18 не надавши оцінку всім доказам у справі. Судом першої інстанції не встановлено порушення процедури звільнення Позивача із роботи. При звільненні Відповідачем були дотримані вимоги законодавства щодо процедури звільнення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про поновлення на роботі, фактично встановлює наявність необхідних умов для організації роботи працівника у небезпечній зоні. На думку суду підприємство зобов?язано допустити працівника до місця своєї роботи, оскільки саме підприємство винне у тому, що працівник не виконує функції, передбачені трудовим договором. Такі висновки суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, так як обставини, які стали підставою звільнення працівника, виникли не з вини Відповідача, а склалися внаслідок проведення бойових дій на території України. Суд першої інстанції вказав, що Позивач не порушив строку позовної давності. Так, витяг з Наказу No 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» позивач отримала лише 22.08.2022, тобто в день її звільнення. Позов підписаний 21.09.2022р. та цей же день було направлено поштовим відправлення, що підтверджується роздруківкою поштового відправлення, яке було направлено до суду представником позивача 20.12.2022р., отже позовна заява подано в межах строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗПП України. Вказане не відповідає чинному законодавству та не ґрунтується на матеріалах справи. Позовна заява ОСОБА_1 була подана до суду 28.09.2022, що підтверджується штампом Суворовського районного суду на позовній заяві. Конверт, в якому начебто була відправлена позовна заява, в матеріалах суду відсутній. Версія про те, що в одному конверті було декілька заяв, спростовується відомостями із судового реєстру про авторозподіл справ. Справа № 523/11932/22 була отримана судом 28.09.2022, тоді як інші аналогічні позови отримані Суворовським судом 26.09.2022. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗПП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Таким чином строк звернення із позовом до суду для позивача минув 22.09.2022. Тобто, позивач пропустила встановлений законом строк для подання позову. Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Позивач не зверталася до суду із заявою про поновлення пропущених процесуальних строків. Наслідки пропуску строків звернення до суду у трудових спорах розглядались ВС/КЦС у справі № 751/1198/18. Згідно постанови ВС/КЦС від 02.12.2020 встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов?язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У статті 234 К3пП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об?єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов?язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). За загальним визначенням строком звернення до суду є проміжок часу після виникнення спору у трудових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено лише на тій підставі, що пропущено строк звернення. Отже, із сукупності вказаних норм вбачається те, що в окремих категоріях цивільних справ застосовується саме критерії строку на звернення до суду із позовом, пропуск якого тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог незалежно від волі відповідача та його позиції.

Рух справи

11 січня 2023 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на рішення Київського районного суду Одеської області від 26 грудня 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2023 року вказана справа визначена складу колегії суддів: Кострицький В.В. - суддя-доповідач, судді: Назарова М.В., Лозко Ю.П..

У зв?язку із перебуванням у щорічній відпустці судді - учасника колегії Назарової М.В., з метою дотримання ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та ст. 366 ЦПК України, здійснено заміну судді з метою призначення справи до апеляційного розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2023 року вказана справа визначена складу колегії суддів: Кострицький В.В. - суддя-доповідач, судді: Лозко Ю.П., Карташов О.Ю..

Явка сторін

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, представник апелянта надав пояснення суду в режимі відеоконференції, позивач про відкладення розгляду справи не просила .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_1 працювала прибиральницею службових приміщень (посада господарської служби) в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

Наказом № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_1 було звільнено 22 серпня 2022 року, керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», статтею 24 Закону України «Про відпустки», наказом виконуючого обов`язки генерального директора ДП «УДЦ «Молода гвардія» від 10.08.2022 року № 39/2022-ОД «Про звільнення працівників ДП «УДЦ «Молода гвардія», пунктом 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України щодо неможливості забезпечення працівників роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов роботодавця внаслідок бойових дій та неможливістю переведення працівників на іншу роботу, статтею 44 Кодексу законів про працю України, частиною четвертою та сьомою статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗПП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: неможливості забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Отже підставою для розірвання трудового договору за вищевказаною нормою законодавства є наявність є по-перше: знищення (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця, а по-друге: наявність бойових дій.

В судовому засіданні представник відповідача в якості доказів знищення (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця надав наступні докази.

-Копію інформаційних повідомлень про зупинення економічної діяльності підприємства за ІІ-ІV квартал 2022р.;

-Акт прийому під охорону будівель і складських приміщень ДП «УДЦ Молода гвардія» від 31.05.2022р., з якого убачаться, що приміщення середньої загальноосвітньої школи, табору «Прибережний», медично-санітарної частини, кіноконцертного комплексу, будинку творчості, складів №1,№2, відділу матеріально-технічного забезпечення, ангару закрити та опечатані;

-Копію наказу №36/2022-ОД від 27.05.2022р. про оголошення простою і зупинення діяльності з 01.06.2022р. по 22.08.2022р.

-Копію наказу №27.1./2022-ОД від 28.02.2022р. «Про організацію харчування та проживання»,

-Листів до Одеської районної військової адміністрації.

Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи у сукупності надані докази, суд вважає, що зі сторони не надано достатніх і достовірних доказів того, що на підприємстві знищенні (відсутні) виробничі, організаційні та технічні умови, засобу виробництва або майно.

Посилання представника відповідача на неможливість здійснення діяльності у зв`язку з наявністю військового стану, а також тимчасового перебування військовослужбовців на узбережжі не є належними та допустимими доказами знищення майна, засобів виробництва.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо (постанова від 17.01.2019 № 708/254/18).

В судовому засіданні суду першоі та апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що жодні з вищеперерахованих документів або актів у ДП «УДЦ Молода гвардія» відсутні.

Суд погоджується з представником відповідача, що наявність військового стану, відсутність направлення дітей на оздоровлення до ДП «УДЦ Молода гвардія» суттєво вплинули на організацію роботи закладу, що вимагає застосування організаційно-розпорядчих дій, але й норми чинного законодавства дозволяють це зробити, а саме застосовуючи саме п. 1 ст. 40 КЗПП України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у керівництва ДП «УДЦ Молода гвардія» були відсутні правові для звільнення позивачки на підставі ч. 6 ст. 41 КЗпП України, а тому наказ № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» є неправомірним.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність:

- Визнати неправомірним звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» на підставі наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія».

- Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді сестри-господині в школі, таборі «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» (код ЄДРПОУ №33636307 м. Одеса, вул. Миколаївська дорога б. 172), а також в цієї частині рішенні допустити негайне виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок наведений судом першої інстанції судова колегія вважає врахованим на законних підставах.

Тому стягнення з Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» (код ЄДРПОУ №33636307 м. Одеса, вул. Миколаївська дорога б. 172) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25075 гривен 96 копійок є похідною вимогою винесоною на законних вимогах.

Доводи апелянта щодо строку позовної давності спростовуються матеріалами справи відповідно до яких витяг з Наказу № 115/к/тр від 16 серпня 2022 року «Про звільнення працівників господарської служби школи, табору «Прибережний» ДП «УДЦ «Молода гвардія» ОСОБА_1 отримала лише 22.08.2022, тобто в день її звільнення. Позов підписаний 21.09.2022р.(а.с.4) та цей же день було направлено поштовим відправлення, що підтверджується роздруківкою поштового відправлення, яке було направлено до суду представником позивача 20.12.2022р., отже позовна заява подано в межах строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Стосовно доводів скаржника, щодо неповної оцінки диспозиції пункту 6 ст. 41 КЗпП представник скаржника в суді апеляційної інстанції надав пояснення, щодо відсутності на момент апеляційного перегляду належних доказів замінування території закладу та інших технічних перешкод роботи закладу. Крім того у відповідача відсутні документи які підтверджують знищення майна, або матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Інші доводи апеляційної скарги в більшості є повторенням пощиції відповідача в суді першої інстанції яким надано обгрунтований аналіз в оскаржуваному рішенні та не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах Державного підприємства «Український дитячий центр «Молода гвардія» Суворовського районного суду Одеської області від 26 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду Одеської області від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 15 березня 2023 року

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов