Номер провадження: 22-ц/813/503/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та просив стягнути майнову шкоду в загальному розмірі 52780 грн 13 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн 04 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 28 липня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №016263/4600/0000035, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 .

06 грудня 2017 року на Французькому бульварі в місті Одеса ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв зіткнення з транспортними засобами TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та TOYOTA Venza, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області №782514 від 27 грудня 2017 року та постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/24308/17 від 19 лютого 2018 року.

На підставі вищезазначених документів, заяви ОСОБА_2 про подію, що має ознаки страхового випадку №00244821 від 11 грудня 2017 року, звіту №12-011 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 27 грудня 2017 року, рахунку ФОП ОСОБА_4 № НОМЕР_4 від 13 грудня 2017 року, страхового акту №244821 від 15 січня 2018 року та наказу №00244821 від 15 січня 2018 року позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 128 110,51 грн (сто двадцять вісім тисяч сто десять гривень 51 копійка), що підтверджується платіжним дорученням №002270 від 18 січня 2018 року.

Винною особою в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/24308/17 від 19 лютого 2018 року.

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу TOYOTA Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_2 , застраховано ПрАТ СК «Українська страхова група» на умовах договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області №782514 від 27 грудня 2017 року та фотокопією договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року.

Отже, страховик (ПрАТ СК «Українська страхова група») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року також є особою, відповідальною за завдані збитки.

За претензією позивача №21393 вих. №546 ВІД 23 січня 2018 року ПрАТ СК «Українська страхова група» сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 75 330,38 грн (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 38 копійок), що підтверджується платіжним дорученням №12407 від 15 червня 2017 року.

Різниця між фактичним розміром шкоди (128 110,51 грн) та страховою виплатою (75 330,38 грн), становить 52 780,13 грн (п`ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят гривень 13 копійок), тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року позов ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму майнової шкоди в порядку суброгації в розмірі 52 780 грн. 13 коп. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вартість прямих матеріальних збитків складає 76330,00 грн, які відшкодовані позивачу страховою компанією ПрАТ «СК «Українська страхова група», де був застрахований автомобіль, яким керував ОСОБА_1 . В якому обсязі проводилися відновлювальні роботи по ремонту автомобіля, чи є відновлювальні роботи слідством ДТП, чи була необхідність в проведенні зазначених робіт, чи винен ОСОБА_1 в спричиненні цих ушкоджень автомобіля, з матеріалів наданих до позову не вбачається. Скаржник вважає, що не повинен нести матеріальну відповідальність за забаганки потерпілого ОСОБА_2 під час відновлювального ремонту та помилки страхової компанії допущеної при виплаті страхового відшкодування.

Також скаржник зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та незаконними, оскільки строк експлуатації пошкодженого автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди становить 5 років, у зв`язку із чим автомобіль позивача піддався фізичному зносу, а тому не відповідають положення діючого законодавства вимоги позивача про зобов`язання відповідача сплачувати за відновлення автомобіля, який експлуатувався до дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст відзиву ПрАТ «СК «Уніка» на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 23 лютого 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 28 липня 2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №016263/4600/0000035, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 7-11).

06 грудня 2017 року на Французькому бульварі в місті Одеса ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв зіткнення з транспортними засобами TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та TOYOTA Venza, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області №782514 від 27 грудня 2017 року та постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/24308/17 від 19 лютого 2018 року.

Винною особою в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/24308/17 від 19 лютого 2018 року (а.с. 13).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується, що враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 06 грудня 2017 року о 17 годині 20 хвилин, є встановленим і доказуванню не підлягає.

На підставі заяви ОСОБА_2 про подію, що має ознаки страхового випадку №00244821 від 11 грудня 2017 року, звіту №12-011 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 27 грудня 2017 року, рахунку ФОП ОСОБА_4 № НОМЕР_4 від 13 грудня 2017 року, страхового акту №244821 від 15 січня 2018 року та наказу №00244821 від 15 січня 2018 року позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 128 110,51 грн, що підтверджується платіжним дорученням №002270 від 18 січня 2018 року (а.с. 28).

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу TOYOTA Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_2 , застраховано ПрАТ СК «Українська страхова група» на умовах договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області №782514 від 27 грудня 2017 року та фотокопією договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року (а.с. 29).

Отже, страховик (ПрАТ СК «Українська страхова група») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року також є особою, відповідальною за завдані збитки.

Оскільки договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5143627 від 13 грудня 2016 року встановлено ліміт відповідальності (страхову суму) за шкоду спричинену майну у розмірі 100 000,00 грн та франшизу 1000,00 грн, а згідно звіту №12-011 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 27 грудня 2017 року (додаток 5) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням зносу (матеріальний збиток) дорівнює 76 330,38 грн, то на страховика ПрАТ СК «Українська страхова група» покладається обов`язок щодо відшкодування позивачу збитку у розмірі 75 330,38 грн.

За претензією позивача №21393 вих. №546 від 23 січня 2018 року ПрАТ СК «Українська страхова група» сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 75 330,38 грн (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 38 копійок), що підтверджується платіжним дорученням №12407 від 15 червня 2017 року (а.с. 30,31).

Добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажав. Направлену на його адресу претензію вих. №21393/1 від 08 жовтня 2019 року, яку було отримано відповідачем особисто 28 жовтня 2019 року, що підтверджується фіскальним чеком №620 від 09 жовтня 2019 року та інформацією, наведеною у роздруківці з сайту ПАТ «УКРПОШТА» за послугою «Пошук поштових відправлень» за відправленням трек-номер 620 (а.с. 32-34).

Враховуючи зазначене, та керуючись положенням ст.1194 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач повинен сплатити ПрАТ «СК «Уніка» різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке було виплачене ПрАТ СК «Українська страхова група», що складає 52 780,13 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як передбачено ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну потерпілої особи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц, який підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі №6-691цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.

Оскільки страховик за полісом виплатив страхове відшкодування, він виконав своє зобов`язання перед потерпілим в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Тойота Камрі, державний номер НОМЕР_1 , та сумою виплати, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач.

З огляду на зазначені правовідносини, судом першої інстанції виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак стягненню з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» підлягає сума матеріальної шкоди в розмірі 52 780,13 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Щодо доводів скаржника то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Так скаржником у суді першої інстанції заява про проведення експертизи не подавав та не подавався висновок експерта, складений на його замовлення. Крім того, скаржником не зазначено жодних доводів та не надано жодних доказів, які викликають сумніви у правильності висновків експерта.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Крім того скаржником не зазначено які саме помилки було допущено страховою компанією при виплаті страхового відшкодування.

Також, щодо посилання скаржника на те, що експлуатації пошкодженого автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди становить 5 років, слід зазначити, що скаржником не зазначено як саме ця експлуатація повпливала на пошкодження які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк