Справа № 591/4433/20
Провадження № 2/591/209/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Чмуневич М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17 червня 2010 року.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених Кредитним договором.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1067 488 грн. 20 коп., з яких: 15 953,52 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 1 050 334,68 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 1200,00 грн. заборгованість по пені.

Вказує про те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості закредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 136 555, 32 грн., яка складається з наступного: 15 953,52 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 120601,80 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість за період з 17 червня 2010 року по 01 вересня 2017 року.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 17 червня 2010 року у розмірі 136 555, 32 грн. станом на 25 травня 2020 року та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 21 грудня 2020 року о 09 год. 30 хв.

23 жовтня 2020 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що позов є необґрунтованим, у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Вказує на те, що умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідачку, а також вони нею не підписані, що свідчить про те, що вони на неї, як на відповідачку не розповсюджуються. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України, що викладена у постанову № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Розрахунок заборгованості за договором, який наданий позивачем, також неможливо вважати належним доказом, оскільки він не є первинним документом за своєю природою, а є письмовою інформацією за результатами обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди. Доказів, які мають статус первинного документа, з числа визначених Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 № 578/5, позивачем не надано, більш того незрозуміло на якій підставі позивач намагається стягнути з відповідачки двічі нібито існуючу заборгованість за тілом кредиту.

Також вважає, що позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи що заходи щодо досудового врегулювання спору не проводилися (на що вона просить суд звернути особливу увагу).

Листом від 08 серпня 2014 року, позивач звернувся до неї з вимогою повернути суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 12489,26 гривень, де сума нібито існуючої заборгованості за тілом кредиту вказана у розмірі 12489,26 гривень, а у даному позові позивач вказує суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15953,52 гривень, хоча коштів від банку вона не отримувала, також, у 2017 році позивач повторно надіслав їй лист вимогу, де вказав що станом на 24 жовтня 2017 року, вона нібито має заборгованість у розмірі 155886,75 гривень, де заборгованість за тілом кредиту вказана у розмірі 9143,27 гривень.

Також, у лютому 2018 року вона отримала Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55810740, яке було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса № 23072 від 01 грудня 2017 року, отримавши копію матеріалів виконавчого провадження, їй стало відомо, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тим же кредитним договором № б/н від 17 червня 2010 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 жовтня 2018 року, вищевказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню (справа №591/2933/18).

Але якщо суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими, то по даній справі вважає за необхідне прохати суд застосувати строк позовної давності, який позивачем порушено.

Просить суд звернути увагу на той факт, що позивач по справі листом від 08 серпня 2014 року, звертався до неї з вимогою повернути суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 12489,26 грн., також, у 2017 році позивач повторно надіслав їй лист вимогу, де вказав що станом на 14 жовтня 2017 року, вона нібито має заборгованість у розмірі 155886,75 грн., отже, позивач мав право звернутися до суду з даним позовом в межах строку звернення до суду з відповідними вимогами, але цього не зробив, тому вважає, що строк для звернення до суду з даним позовом є пропущеним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості відмовити повністю (а.с. 67-71).

21 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 18 березня 2021 року, 16 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачки.

18 березня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 13 липня 2021 року, 16 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою учасників справи.

27 квітня 2021 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором б/н від 17 червня 2010 року в розмірі 37 570, 59 грн. (15953, 52 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 15 953,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 21617, 07 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00грн. - заборгованість з пені), а також понесені судові витрати (а.с.99).

13 липня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 27 жовтня 2021 року, об 11 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням відповідачки.

27 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 01 лютого 2022 року у зв`язку з неявкою відповідачки.

01 лютого 2022 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 05 квітня 2022 року, о 15 год. 20 хв. у зв`язку з неявкою учасників справи, відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідачки про дату та час розгляду справи.

Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року.

Розгляд справи призначено на 30 серпня 2022 року, о 16 год. 00 хв.

30 серпня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 21 жовтня 2022 року, об 11 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою учасників справи, відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідачки про дату та час розгляду справи.

21 жовтня 2022 року розгляд справи відкладено до 28 грудня 2022 року о 16 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що головуючий суддя Сидоренко А.П. приймала участь у семінарі на тему: «Судові спори у сфері кредитних правовідносин: дискусійні аспекти».

28 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 09 лютого 2023 року, о 16 год. 20 хв. у зв`язку з неявкою учасників справи, відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідачки про дату та час розгляду справи, явка сторін визнана судом обов`язковою.

09 лютого 2023 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді справи № 591/4075/20, розгляд справи відкладено до 14 березня 2023 року о 16-30 год.

В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 17 червня 2010 року (а.с.19).

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 30 листопада 2020 року за відповідачкою ОСОБА_1 мається заборгованість в загальній сумі 37 570, 59 грн., з яких: 15953,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 21617,07 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 100-105).

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, АТ «Приватбанк» посилається на факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору у вигляді підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що в сукупності, складає кредитний договір. За доводами позивача відповідно до умов указаного договору відповідачу видається кредитна картка з кредитним лімітом, за користування яким банком нараховується відсоток річних на суму залишку заборгованості, комісії, а також штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов`язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви.

Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 17 червня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 червня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме це Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 14 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 березня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо заперечень відповідача про ненадання належних доказів на підтвердження заборгованості за кредитом, суд застосовує правову позицію Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Так, згідно цієї позиції належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Разом з тим, із розрахунків заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позивач нараховував відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, а також пеню та штрафи за прострочення сплати кредиту, які не були обумовлені умовами укладеного між сторонами договору.

За наведеного, суд вважає, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту слід розраховувати лише беручи до уваги суми фактично використаних останнім кредитних коштів та суми сплачених ним коштів на погашення заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що банк змінив строк повернення кредиту. Так, згідно письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 17 червня 2010 року, Банк, користуючись своїм правом на повернення кредиту за вимогою Банку, вимагав від ОСОБА_1 виконання всіх боргових зобов`язань за Кредитним договором, та сплатити суму боргу за Кредитним договором, яка становить всього: 155 886,75 грн, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 9143,27 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 134 694,11 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 4150,00 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7399,37 грн.

У вимозі повідомлено, що термін повернення кредиту та сплати плати за кредитом вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом п`яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги (а.с. 79).

З конверту, що долучений до матеріалів справи вбачається, що вимога Банку направлена на адресу відповідачки 29 жовтня 2017 року (а.с.80).

З вимогою про повернення коштів банк має право звернутися протягом 5 календарних днів, тобто 04 листопада 2017 року.

З цього слідує, що трирічний строк звернення до суду банку з позовом спливає 04 листопада 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом 23 липня 2020 року, тобто в межах строку позовних вимог.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідачка фактично використала15953 грн 52 коп. кредитних коштів наданих банком (колонка 5 розрахунку «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту)», в той час як в рахунок погашення боргу нею сплачено суму 7370 грн 25 коп. (колонка 17 розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом»), тобто заборгованість за тілом кредиту становить 8583 грн. 27коп. (15953 грн 52 коп. 7370 грн.25 коп.)

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 17 червня 2010 року у розмірі 8583 грн. 27 коп.

Оскільки відсотки не визначено анкетою-заявою, то підлягає стягненню лише тіло кредиту з урахуванням сплачених відповідачкою коштів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 462 грн. 44коп. (2102 грн. 00 коп. х 22%).

Керуючись ст.ст 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 8583 грн 27 коп. та судовий збір в сумі 462 грн. 44 коп.

В іншій частині позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2023 року.

Суддя А.П. Сидоренко