Справа №345/316/22
Провадження № 2/345/48/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.

позивача ОСОБА_1

представика позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Калуської міської ради, Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", Приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Калуська районна рада та Калуська районна державна адміністрація, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом і державної реєстрації права власності недійсними та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом і, після зміни предмету позову, просить визнати недійсним свідоцтво №НОІ204717 про право на спадщину щодо права власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, видану приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 в цілому, а залишити тільки 1/2 частину, а право власності на іншу частину будинку і господарських споруд (1/2 частину) визнати за ОСОБА_1 ; скасувати згідно з вимогами законодавства державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22.09.2020року, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною щодо реєстрації за ОСОБА_3 в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1974 році ОСОБА_5 разом із чоловіком побудували будинок за адресою АДРЕСА_1 , запросивши проживати матір ОСОБА_6 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для спільного проживання. У цей же час по спільній згоді згідно рішення ради було зареєстровано по 1/2 частині житлового будинку у два особисті селянські господарства, головами яких вказано відповідно: ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

У своєму рішенні №17 від 14.02.1990 року виконком Калуської районної ради народних депутатів про оформлення права власності на житлові будинки, що належать окремим громадянам в селах Боднарів та інших селах в додатку №1 у списку громадян та голів дворів власників житлових будинків невідомо із яких причин з порушенням законодавства була не включена у список ОСОБА_1 на права на житло, хоча така інформація і відповідні документи знаходилися у сільській раді. Натомість включена її мати ОСОБА_3 на все житло, тобто цілий будинок, що являється грубим порушенням права власності ОСОБА_1 . Так, на ім`я ОСОБА_3 незаконно було оформлено частину будинку, яка належить ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 внесено зміни до рішення виконкому №41 від 23.11.1989 року, в яких допущено ряд помилок, що потребують внесення змін у дане рішення, як в додатку, так і в новій редакції. Вже тоді було вказано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають право власності на майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 в рівних долях: по частині.

Згідно розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 внесено власні зміни в рішення Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17, де також підтверджено і виправлено помилку п.п.545, 545а «При оформленні права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам в АДРЕСА_1 » та вказано, що даний будинок належить, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 в рівних частках по 1/2.

24.05.2017 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Локатир М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину згідно заповіту. Нотаріусом 24.05.2017 року була заведена спадкова справа №95. При цьому нотаріус незаконно не взяв до уваги розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 «Про внесення змін в рішення Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17», вказуючи, що нібито у вказаному розпорядженні дописано текст, а саме п.545 а ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 . Тому відповідачу незаконно було видано свідоцтво про право на спадщину в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 . Також незаконно було ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22.09.2020року. Тому позивачка змушена звернутися із вищевказаним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник подали відзив на позов (т.2 а.с.6-8). Зазначають, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Так, в обґрунтуванні позову є посилання на рішення №27 виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року та на розпорядження Калуської РДА №384 від 19.10.1999 року, про які позивачу було давно відомо, а також було відомо, що власником цілого будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 згідно свідоцтва від 10.03.1990 року. Позов подано до суду в січні 2022 року, після спливу трьохрічного строку. Тому відповідач ОСОБА_3 та його представник просять застосувати строки позовної давності, про що ними подано окрему заяву (т.2 а.с.9-10).

Також відповідач ОСОБА_3 та його представник просять врахувати, що відповідно до Закону «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» внесення змін до рішення виконавчого комітету Калуської районної ради повинна здійснювати та сама рада, яка прийняла рішення або вищестояща рада. Розпорядження Калуської РДА від 19.10.1999 року за №384 «Про внесення змін в рішення Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17» є протизаконним і неправомірним, оскільки це є втручання у право власності, яке законно зареєстровано. Також в Законі «Про районні державні адміністрації» внесення змін до рішень районної ради не входить в компетенцію РДА. РДА має право приймати розпорядження щодо приватизації майна комунальної власності, а не приватної і не має права вносити зміни в рішення колегіального органу (виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів). У приватного нотаріуса Локатир М.В. були відсутні підстави про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивачка подала відповідь на відзив ОСОБА_3 (т.2 а.с.20-23). Наголошує, що факти, викладені у відзиві на позовну заяву, є надуманими і не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Щодо строку позовної давності, позивачка просить врахувати, що в 2004 році вона виїхала працювати за кордон. В серпні 2021 року позивачка приїхала до себе додому в АДРЕСА_1 , так як хотіла виробити документи на право власності на будинку. 30.08.2021 року позивачка уклала договір про виконання робіт із ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» на виконання робіт по видачі довідки про технічну характеристику. Саме цього дня позивачка дізналася від родичів, що будинку в АДРЕСА_1 вже їй не належить, а нею незаконно заволодів відповідач ОСОБА_3 . Саме з цього моменту розпочався перебіг позовної давності, який позивачкою не пропущено. Тому позивачка просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир М.В. подала до суду відзив на позов (т. 1 а.с. 111-112). Зокрема, зазначає, що не може бути відповідачем та нести витрати, зазначені позивачем, оскільки рішення на оформлення права власності готувалося не нею, а виконавчим комітетом Боднарівської сільської ради народних депутатів, а рішення виконкому Калуської районної ради №17 від 14.02.1990 року стало підставою для видачі Боднарівською сільською радою ОСОБА_3 свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Тому нотаріус зазначає, що в неї не було підстав для відмови ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник третьої особи Калуської районної ради надіслав на адресу суду письмові пояснення (т. 1 а.с. 136-138). Зазначає, що районна рада не була суб`єктом прийняття рішення від 14.02.1990 року №17, на яке в позовній заяві посилається позивач. Рішення про оформлення права власності у вказаний період прийматися виконавчими комітетами відповідних Рад народних депутатів. В контексті обґрунтування позовних вимог мова йде виключно про одне рішення рішення виконкому Калуської районної ради народних депутатів №17 від 14.02.1990 року, в яке згодом були внесені зміни на підставі розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384, оскільки діяльність виконкомів вже було припинено, їх правонаступниками стали відповідні місцеві державні адміністрації.

Представник третьої особи Калуської районної державної адміністрації надіслав на адресу суду письмові пояснення (т.1 а.с.152-155). Вказує, що розпорядження районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 «Про внесення змін в рішення Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17» прийнято в межах наданих повноважень та на підставі поданих документів. Первинним правовстановлюючим документом є рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 «Про внесення змін в рішення сільвиконкому №41 від 23.11.1989 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки громадян села Боднарів». Оскільки рішення виконкому Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 не визнано таким, що втратило чинність, а також у нього не вносилися зміни щодо викладення в іншій редакції пунктів 545 і 545а додатку, то й відсутні підстави для скасування розпорядження райдержадміністрації, визнання його незаконним або неврахування його окремими органами чи посадовими особами.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Просять суд позов задоволити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Підлуський В.Д. заперечив щодо задоволення позову ОСОБА_1 . Вважає рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27, яким внесено зміни до рішення виконкому №41 від 23.11.1989 року та розпорядження Калуської РДА від 19.10.1999 року за №384 «Про внесення змін в рішення Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17» незаконними і такими, що прийняті поза межами повноважень цих органів. ОСОБА_8 була власником цілого будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 і після її смерті на підставі заповіту це будинковолодіння успадкував ОСОБА_3 . Дії нотаріуса були цілком правомірними.

Відповідачі Калуська міська рада, ОКП "Івано-Франківське ОБТІ", приватний нотаріус Локатир М.В., треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою позивачки, розповіла суду, що батьки збудували хату за адресою АДРЕСА_1 і вона раніше проживала в цьому будинку. За рішенням сільської ради було оформлено право власності на це будинковолодіння в рівних частках по 1/2 за мамою і за бабусею. Мама довший час знаходилась за кордоном на заробітках. В 2021 році мама повернулась з Італії і мала намір остаточно оформити право власності на свою частину будинку. Проте, коли мама хотіла провести інвентаризацію цього будинку, то їй не вдалось це зробити, адже виявилось, що будинок в цілому оформлений на ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.09.2020 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною на ім`я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.50). В даному свідоцтві зазначено, що вказаний спадковий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_3 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності, індексний номер: 224932536 (т.1 а.с.52).

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва №102 про право особистої власності на жилий будинок від 10.03.1990 року (т.1 а.с.12, 51), згідно якого за ОСОБА_3 в цілому було оформлено право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , було видано на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №17 від 14.02.1990 року.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 23.11.1989 року №41 «Про затвердження списків для оформлення права власності на житлові будинки, які належить окремим громадянам або колгоспним дворам по с. Боднарів» (т.1 а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17 «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать окремим громадянам в селах Боднарів, Вістова, Верхня, Кропивник, Сівка-Калуська, Кадобне» було вирішено, зокрема, оформити право власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та колгоспним дворам по селах Боднарів на 634 будинковолодіння згідно додатку №1 (т.1 а.с.8). Так, згідно вказаного додатку під 545 вказано « ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 » (т.1 а.с.10).

Водночас рішенням виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 «Про внесення змін в рішення виконкому №41 від 23.11.1989 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки громадян села Боднарів», у зв`язку із допущеними помилками, внесено зміни в рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 23.11.1989 року №41 та викладено окремі пункти додатку 1 в новій редакції, а саме: «п.545. ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , , робітничий; п. 545 а. ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , , робітничий» (т.1 а.с.13-15).

Розпорядженням Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 «Про внесення змін в рішення виконкому Калуської ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17» (т.1 а.с.16-17) внесено зміни у рішення виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17 «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать окремим громадянам в селах Боднарів, Вістова, Верхня, Кропивник, Сівка-Калуська, Кадобне», а саме викладено у новій редакції окремі пункти додатку 1 до рішення, в тому числі пункти 545 і 545а:

«п.545. ОСОБА_3 ,

АДРЕСА_2 . ОСОБА_10 , АДРЕСА_1 , робітничий, ».

Підставою для прийняття районною державною адміністрацією зазначеного розпорядження було вищевказане рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 «Про внесення змін в рішення виконкому №41 від 23.11.1989 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки громадян села Боднарів».

Суд звертає увагу, що відповідно до указу Президента України від 14.04.1992 року №252/92 «Про Положення про місцеву державну адміністрацію» (Указ втратив чинність, крім статей 2 і 3 на підставі Указу Президента N 70/99 від 27.01.99) представникам Президента України утворити на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів, їх відділів, управлінь та інших структурних підрозділів державні адміністрації областей, міст Києва і Севастополя, районів, районів міста Києва та припинити у зв`язку з цим діяльність виконавчих комітетів. Відповідно до п.3 зазначеного Указу установлено, що місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, узятих зобов`язань та покладених на них законодавством обов`язків у тій їх частині, яка не суперечить Закону України "Про Представника Президента України" та Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"

Отже, Калуська районна державна адміністрація, будучи правонаступником прав та обов`язків виконавчого комітету Калуської районної ради народних депутатів, вносячи 19.10.1999 року відповідні зміни до рішення виконкому Калуської ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17, діяла в межах наданих повноважень.

Крім того, до матеріалів справи представником Калуської РДА безпосередньо долучені належним чином засвідчені копії розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 (т.1 а.с.156) та копії рішення виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 (т. 1 а.с. 157-159), а тому не має підстав сумніватися у достовірності вказаних рішень.

Таким чином, вищевказаним рішенням виконавчого комітету Боднарівської сільської ради від 25.08.1999 року №27 «Про внесення змін в рішення виконкому №41 від 23.11.1989 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки громадян села Боднарів» та розпорядженням Калуської районної державної адміністрації від 19.10.1999 року №384 «Про внесення змін в рішення виконкому Калуської ради народних депутатів від 14.02.1990 року №17» підтверджується, що домоволодіння по АДРЕСА_1 не належало в цілому на праві власності ОСОБА_3 , а перебувало у спільній частковій власності позивачки ОСОБА_11 та ОСОБА_3 .

Отже, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.35), відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо.

З урахуванням положень статті 1218 ЦК України, згідно вимог якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, та встановлених судом обставин, спірний будинок в цілому не належав ОСОБА_3 , в тому числі і на момент відкриття спадщини. А тому внаслідок видачі 22.09.2020 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною свідоцтва №НОІ204717 про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 в цілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 порушено право власності позивачки.

За таких обставин, свідоцтво №НОІ204717 про право на спадщину за заповітом від 22.09.2020 року, видане приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною, зареєстроване в реєстрі за NN741, слід визнати частково недійсним а саме в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22.09.2020року, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною щодо реєстрації за ОСОБА_3 в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вказувалося вище, 1/2 частина домоволодіння в АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції Українит а ст.ст.316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що позивач фактично позбавлена свого права власності, вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо строку позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є сталою.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оскаржуване свідоцтво про право на спадщину №НОІ204717, яким за ОСОБА_3 в цілому визнано право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 , в тому числі на належну позивачці 1/2 частину вказаного домоволодіння, видане 22.09.2020 року. Тому власне 22.09.2020 року було порушене право власності позивача. Крім того, стороною відповідача не спростовано той факт, що про наявність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину позивачка дізналася лише 30.08.2021 року при укладенні з ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» договору про виконання робіт по видачі довідки про технічну характеристику вищевказаного домоволодіння (т.1 а.с.65).

Позивачка звернулася до суду з позовом 27.01.2022 року (т. 1 а.с. 1), тобто в межах трирічного строку позовної давності. А тому відсутні підстави для відмови в позові у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Водночас щодо процесуального статусу приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни в якості відповідача, суд звертає увагу на наступне.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у категорії справ про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки предметом позову є спір про право. З огляду на це, якщо позивач визначить нотаріуса відповідачем, у позові до нього має бути відмовлено, адже нотаріус не є учасником спірних матеріальних правовідносин між сторонами і своїми діями або їх припиненням самостійно не може вплинути на поновлення порушеного, невизнаного або того, яке оспорюють, права позивача. А отже, відповідачем у зазначених справах повинні бути інші спадкоємці та інші особи. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Аналогічно щодо процесуального статусу Калуської міської ради та Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" в якості відповідача, позивачем не доведено, яким чином вказані установи порушили, не визнали чи оспорили суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Отже, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до Калуської міської ради, Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни, як неналежних відповідачів.

Щодо вимог про стягнення судових витрат.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути 2977,20 грн. сплаченого судового збору (т. 1 а.с.6, т.2 а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п.п. 1,4 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи квитанції, рахунки та фіскальні чеки (т.1 а.с.81-85, 229, т.2 а.с.4, 43), суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки 2815,00 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а також 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі наведеного, ст.ст.328, 392, 1301 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 141, 268, 273, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво №НОІ204717 про право на спадщину за заповітом від 22.09.2020 року, видане приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною, зареєстроване в реєстрі за NN741, видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22.09.2020року, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир Марією Василівною щодо реєстрації за ОСОБА_3 в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2977,20 грн. сплаченого судового збору, 2815,00 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справи, а також 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

В задоволенні позовних вимог до Калуської міської ради, Обласного комунального підприємства "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", Приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2023 року.

Суддя