ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/34/21
Головуючий у першій інстанції Вовченко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/206/23

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдпак»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдпак»,

на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2022 року, дата складання повного його тексту: 30.09.2022, місце ухвалення:

м. Ічня,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 р. представник ОСОБА_1 адвокат Сакун І.А. звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдпак» (далі за текстом ТОВ «Голдпак»), в якому просила поновити ОСОБА_1 на посаді вантажника ТОВ «Голдпак» і стягнути з нього середній заробіток за весь час з моменту звільнення по дату поновлення на роботі та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 з 12.02.2020 працював на посаді вантажника в ТОВ «Голдпак». 21.07.2020 позивач у присутності працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_2 ) написав заяву про увільнення від виконання посадових обов`язків згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпП України і разом з долученою до цієї заяви копією повістки віддав її інспектору з кадрів ТОВ «Голдпак». 23.07.2020 його було призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу до лав Збройних Сил України (далі за текстом - ЗСУ), а 24.07.2020 він зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 10.09.2020 ОСОБА_1 та командиром військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ строком на три роки. Проте з моменту призову на строкову військову службу позивач не отримує від ТОВ «Голдпак» середнього заробітку, що гарантований державою. Для з`ясування причини його невиплати на адресу відповідача, місцезнаходження виробництва та інспектора з кадрів було направлено відповідні адвокатські запити, які підприємством поштового зв`язку повернуті з відмітками «у зв`язку з відмовою від одержання» та «з інших причин». З виписки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу щодо ОСОБА_1 від 05.01.2021 позовною стороною встановлено фактичне припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем з серпня 2020 р. з невідомої причини. Своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Ухвалюючи його, суд виходив з доведеності позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «Голдпак» просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Доводи скарги зводяться до того, що:

- ухвалою судді від 29.03.2021 задоволено клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження без врахування думки відповідача;

- судом не допитано жодного свідка, заявленого як стороною позивача, так і стороною відповідача;

- 08.07.2020 ОСОБА_1 власноруч написав та підписав заяву про звільнення - за два тижні до свого запланованого звільнення, до правоохоронних органів щодо примусу до написання цієї заяви він не звертався. 18.05.2021 у судовому засіданні він підтвердив факт написання цієї заяви, пояснивши, що доручив працівникові відділу кадрів проставити за себе дати. Цей факт підтвердила і його представник адвокат Сакун І.А., що свідчить про реальне волевиявлення позивача на звільнення. Тому експертне дослідження дати на заяві ОСОБА_1 , яке покладено в основу судового рішення, є нікчемним;

- позивач не відкликав заяву про звільнення, не просив вважати її такою, що не подавалась;

- для вирішення справи суд мав застосувати висновок Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 554/6423/17 про те, що незазначення позивачем у заяві дати, з якої він просив його звільнити, є його правом, а не обов`язком;

- останній відпрацьований позивачем робочий день у ТОВ «Голдпак» є 17.07.2020. З цієї дати він припинив трудову діяльність у відповідності до свого вільно обраного наміру, подавши заяву про звільнення 08.07.2020;

- відповідача не було повідомлено, що ОСОБА_1 призвано на строкову службу, зараховано до списків особового складу військовослужбовців та про укладення ним контракту про проходження військової служби, оскільки відповідні повідомлення були направлені на неналежну адресу;

- суд у оскаржуваному рішенні посилається на ст. 119 КЗпП України як на підставу стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, однак в резолютивній частині рішення цією статтею не керується;

- суд вийшов за межі позовних вимог, зокрема стягнув заробітну плату за час вимушеного прогулу, якого не було у зв`язку з тим, що позивач знаходився в рядах ЗСУ та й припинення ним роботи відбулося після його звільнення за власним бажанням, відповідно до поданої ним 08.07.2020 заяви;

- відповідач визнає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом на підприємстві зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток, однак ОСОБА_1 звільнився з роботи саме за власним бажанням ще до призову та до отримання повістки про виклик до військкомату.

У судовому засіданні представник ТОВ «Голдпак» - Іщук Я.С. підтримав апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_1 адвокат Сакун І.А. (в режимі відеоконференції) просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

У справі встановлено таке.

12.02.2020 ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Голдпак» вантажником, що підтверджується копією довідки цього товариства від 22.06.2020 № ГП000000036, копією особової картки ОСОБА_1 форми П-2 (арк. 5, 110-111 т. 1) та не заперечується жодним з учасників справи.

В оригіналі і копії заяви ОСОБА_1 від 08.07.2020, поданої директору ТОВ «Голдпак», зазначено, що він просить звільнити його за власним бажанням з 22.07.2020 (арк. 52, 83 т. 1).

У висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.11.2021 № 3012/3013/21-24 зазначається, що в наданій на дослідження заяві ОСОБА_1 про звільнення від 08.07.2020 рукописні записи дат «22 липня 2020 р.» та «08.07.2020 р» виконані не ним, а іншою особою (арк. 225-229 т. 1).

Згідно з оригіналом наказу (розпорядження) ТОВ «Голдпак» про припинення трудового договору від 22.07.2020 № ГП000000468 та його копією, позивача 22.07.2020 звільнено за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (арк. 54, 82 т. 1). Відомості про ознайомлення позивача з цим наказом (розпорядженням) у справі відсутні.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2020 № 167, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 24.07.2020, в тому числі на продовольче забезпечення, і призначено на посаду солдат (копія наказу арк. 6 т. 1).

10.09.2020 ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 контракт про проходження військової служби у ЗСУ на три роки (копія контракту на арк. 8-9 т. 1).

Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 (листами від 22.10.2020 № 2153, 23.11.2020 № 2339) і адвокат Сакун І.А. (запитом від 08.12.2020) зверталися до директора ТОВ «Голдпак» щодо надання роз`яснень з приводу невиплати ОСОБА_1 - військовослужбовцю військової служби за контрактом, увільненому від виконання посадових обов`язків згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпП України, середньомісячної заробітної плати (копії згаданих листів і запиту та докази направлення їх на адресу ТОВ «Голдпак» на арк. 11-19 т. 1). Даних про надання на них відповіді у справі відсутні; представник ОСОБА_1 адвокат Сакун І.А. в судовому засіданні пояснила, що вони залишилися без будь-якої відповіді.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер С.В. 09.09.2020 за реєстровим № 562, він за власною згодою, добровільно, без будь-якого примусу, тиску чи впливу несприятливих для нього обставин, будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань за ст. 384 КК України, пояснив адвокату Сакун І.А. таке: в період його перебування на посаді начальника відділу призову ІНФОРМАЦІЯ_3 , у липні 2020 р. до його кабінету за отриманням повістки на відправку до Чернігівського обласного збірного пункту зайшов ОСОБА_1 , призваний на строкову військову службу. Отримавши відповідну повістку, він поцікавився щодо місця роботи на період служби. ОСОБА_2 відповів, що йому на ім`я керівника підприємства необхідно подати заяву про увільнення від виконання обов`язків згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпП України, та надав зразок заяви. ОСОБА_1 у робочому кабінеті ОСОБА_2 у присутності останнього була написана заява про увільнення від виконання обов`язків. На наступний день ОСОБА_1 зателефонував та повідомив, що написану учора у кабінеті ОСОБА_2 заяву про увільнення від виконання посадових обов`язків відмовляються приймати за місцем його роботи - в ТОВ «Голдпак», та попросив поговорити з працівником з кадрової роботи і передав їй свій телефон. Під час телефонної розмови з особою, котра представилась інспектором з кадрів ТОВ «Голдпак», ОСОБА_2 озвучив їй норми закону, які зобов`язують роботодавця на період строкової військової служби зберігати за призваною особою робоче місце та середній заробіток, і зазначив, що відмова у прийнятті заяви, про яку йдеться, є незаконною. Тобто ОСОБА_2 достеменно відомо, що ОСОБА_1 писав та подавав на ім`я керівника ТОВ «Голдпак» заяву про увільнення від виконання посадових обов`язків на період служби (арк. 200 т. 2).

Згідно з заявою ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М. 26.09.2022 за реєстровим № 433, вона, будучи обізнаною про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань за ст. 384 КК України, за власною згодою, добровільно, без будь-якого примусу, тиску чи впливу несприятливих для неї обставин пояснила директору ТОВ «Голдпак» ОСОБА_4 таке: в період її перебування на посаді інженера з охорони праці ТОВ «Голдпак» її робочим місцем був кабінет спільно з ОСОБА_5 , котра обіймала посаду інспектора з кадрів в цьому ж товаристві. В кабінеті вони працювали лише удвох. В липні 2020 р. до кабінету прийшов ОСОБА_1 для подачі заяви про звільнення з посади вантажника ТОВ «Голдпак». ОСОБА_3 надала йому чистий аркуш паперу і він написав заяву про звільнення за власним бажанням. Дату він не поставив, пояснивши, що це зробить «кадровичка» сама, коли повернеться з обідньої перерви. Цю - написану та підписану ОСОБА_1 , заяву ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 . Жодних інших заяв, документів чи звернень ОСОБА_1 їй не надавав (арк. 51 т. 3).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і обставин справи доводить суд таких висновків.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

В ході судового розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_1 виявив бажання звільнитися за власним бажанням, визначивши точну дату свого звільнення. Так:

- представник позивача та колишній начальник відділу призову ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 стверджують, що ОСОБА_1 мав намір на увільнення від виконання трудових обов`язків у ТОВ «Голдпак» згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпП України і що останній подав товариству заяву саме такого змісту, а не заяву про звільнення за власним бажанням;

- для вчинення на законній підставі інспектором відділу кадрів ТОВ «Голдпак» Чумак Т.О. дописок у заяві про звільнення позивача дати звільнення та дати написання заяви вона повинна була мати довіреність відповідного змісту, оформлену згідно з вимогами ст. 245 ЦК України, від ОСОБА_1 . Але про видачу такої ОСОБА_1 ОСОБА_5 жоден з учасників справи не заявляв і не заявляє;

- апеляційний суд погоджується з висновком експерта № 3012/3013/21-24 від 05.11.2021, оскільки він підтверджує пояснення обох сторін, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і ні у який спосіб не спростований;

- згідно з п. 11 гл. 10 розд. ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181 (з наступними змінами), з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення. Проте у наказі про звільнення позивача відсутній підпис про ознайомлення з ним позивача. Будь-яких інших доказів щодо ознайомлення останнього з цим наказом у справі теж нема. Ця обставина у сукупності з доказами звернення представника позивача і військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 до директора ТОВ «Голдпак» з приводу дії укладеного сторонами трудового договору доводить апеляційний суд висновку, що відповідач не довів до відома позивача наказ про звільнення його з роботи;

- наведене у попередніх чотирьох підабзацах цього абзацу доводить висновку, що у справі зібрано допустимі, достатні й достовірні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 не подавав 08.07.2020 до ТОВ «Голдпак» заяви про звільнення його за власним бажанням з 22.07.2020 і що він не мав такого наміру. Натомість у ході судового розгляду підтверджено, що позивач мав намір на увільнення від виконання трудових обов`язків у ТОВ «Голдпак» згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 119 КЗпП України і що останній подав товариству заяву саме такого змісту, а не заяву про звільнення за власним бажанням.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд посилався на цю норму права, проте в резолютивній його частині помилково зазначив про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за вимушений прогул, який не мав місця, оскільки увесь цей період він перебував на службі в ЗСУ. Тож рішення в цій частині підлягає корегуванню виключенням з нього припису «за час вимушеного прогулу».

Визначений місцевим судом розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не оспорюється і суд не вбачає підстав, передбачених ч. 4 ст. 367 ЦПК України, для перевірки законності оскаржуваного рішення в цій частині.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим у справі і описаним вище обставинам та визначеним відповідно до них правовідносинам, а також з наведених нижче підстав. Так:

- перехід місцевим судом до розгляду справи за правилами загального позовного провадження без врахування думки відповідача не зменшило обсягу прав відповідача, а навпаки його збільшило. Отже ця обставина не погіршила його процесуального становища;

- у задоволенні клопотання відповідача про допит 27 свідків відмовлено, оскільки його подано з порушенням ч. 3 ст. 91 ЦПК України; сторона позивача не оскаржує рішення суду з мотивів недопиту заявлених нею свідків;

- висновок Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 554/6423/17 не може бути застосовано для вирішення цієї справи, так як правовідносини, що склалися між сторонами в тій справі, за своїм фактажем відрізняються від правовідносин між сторонами цієї справи;

Оскільки розгляд справи не закінчився відмовою у задоволенні позову, то апеляційний суд не має підстав для перерозподілу судових витрат.

Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи і без їх дослідження та врахування неможливо у повному обсязі перевірити обґрунтованість правової позиції сторін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдпак» задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2022 року змінити, виключивши з нього припис «за час вимушеного прогулу».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: