Справа № 462/1103/19 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1180/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , а відповідача ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням цієї квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він вселився у спірну квартиру, в якій зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , як член сім`ї наймача квартири, за відсутності заперечень наймача квартири, з 2009 року квартира стала його постійним місцем проживання, він у повному обсязі оплачував житлово-комунальні послуги, утримував квартиру в належному стані, фактично виконуючи обов`язки, що випливають із договору найму, замість основного квартиронаймача. Вважає, що він набув право користування жилим приміщенням цієї квартири, іншого житла у нього немає, а відповідач в квартирі не проживає більше шести місяців, тому втратив право на користування спірною квартирою.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просив його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року його позовні вимоги було задоволено і вже в серпні 2019 року він звернувся до Залізничної районної адміністрації із заявою про укладення договору найму спірної квартири, за наслідками розгляду якої було винесено розпорядження від 21 серпня 2019 року про укладення з ним договору житлового найму, однак, у листопаді 2021 року він дізнався, що представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Лабаєм А.М. подано заяву про перегляд заочного рішення і така заява розглянута судом у його (апелянта) відсутності, без належного повідомлення про дату судового засідання.

Окрім того, зазначає, що суд допустив адвоката Лабая А.М. без належних на те повноважень, зокрема, до матеріалів справи долучено лише ордер без договору про надання правової допомоги, який, на переконання апелянта, взагалі не міг бути укладений, оскільки відповідач перебуває за кордоном.

Наголошує, що справу розглянуто за участі адвокатів без належно оформлених документів на представництво інтересів відповідача в суді і його (апелянта) клопотання про забезпечення доказів та про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не були розглянуті судом.

Додає, що звертався до суду із заявою про відкладення розгляду справи, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, однак, суд йому відмовив і розглянув справу у його відсутності.

Вважає, що справа розглянута судом односторонньо та упереджено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджено наданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції актовим записом про смерть №3469 від 06.06.2022 року.

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У частині третій статті 377 ЦПК України зазначено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обгрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Враховуючи наведене й те, що позивач ОСОБА_2 помер після ухвалення рішення суду першої інстанції і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому на виконання вимог статті 377 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статей 367, 377 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру №223-3 від 13.12.1994 року (а.с.74).

Позивач не є членом сім`ї власника квартири, договору на користування жилим приміщенням квартири між ним та власником квартири не укладалось, позивач має інше зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання позивача наймачем спірної квартири.

Правильним є й висновок суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням належної йому на праві власності квартири, оскільки статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни немає.

Ураховуючи викладене й вимоги частини третьої статті 377 ЦПК України, рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич