РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/25/21

Провадження № 22-ц/4815/54/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймистука С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання : Крижов В.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІГ-АНТ"

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року, ухваленого в складі судді Кушніра О.Г., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 562/25/21 ,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІГ-АНТ" звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 23 червня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №7/2306/06-2, за яким остання отримала кредитні кошти в сумі 22 000 доларів США на 360 місяців зі сплатою 10% відсотків річник за користуванням кредитом. Відповідно до укладених договорів поруки фінансовими поручителями є ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які несуть солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення сум кредиту.

16 січня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ГІГ-АНТ» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N014029, за яким право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлено позивачу.

Свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти В свою чергу відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконувала взяті по договору зобов`язання, графік погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання умов договору надають позивачу право стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованість за кредитним договором №7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року в сумі 18893 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) доларів США 26 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» по 2002 (дві тисячі дві) грн. 25 коп. судових витрат з кожного.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, в зв`язку з невідповідністю його висновків обставинам справи та нормам матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що позивач не надав суду розрахунку заборгованості, кредит надано терміном на 360 місяців, тобто до 2036 року і цей термін ще не настав, тому відсутні підстави для дострокового стягнення всієї суми кредиту. Останню проплату за кредитним договором вона здійснювала 08 грудня 2014 року та з цього часу минули строки позовної давності, які просить застосувати, а порука є припиненою. Крім того, вказує, що про день та час розгляду справи відповідачі не були належним чином повідомленні, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що вона не була повідомлена про відступлення прав вимоги, а позивач не надав їй жодних документів з цього приводу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 23 червня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_6 , яка змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 », укладено кредитний договір №7/2306/06-2, за яким остання отримала кредитні кошти в сумі 22000 доларів США строком на 360 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту 22 червня 2036 року, зі сплатою 10% відсотків річник за користуванням кредитом (п.1.1 1.4, 3.3.4 договору).

Відповідно до п.2.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення цього договору з ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , договір поруки.

23 червня 2006 року ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 уклали договори поруки №7/2306/06-2-1-п, №7/2306/06-2-4-п та №7/2306/06-2-5-п згідно з яким поручителі поручаються перед кредитором за належне виконання ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року.

Банк виконав свої зобов`язання, видавши вказані кошти відповідачу ОСОБА_10 , що останньою не заперечується.

16 січня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ГІГ-АНТ» укладено договір №GL3N014029 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за вказаним вище кредитним договором №7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року, що свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах.

У відповідності до пунктів 4.3.7 кредитного договору відповідач зобов`язана сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених п.3.3.2 та п.3.3.3, а саме шляхом перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, який складає 266,47 доларів США, щомісячно до 20 числа поточного місяця, починаючи з липня 2006 року.

Заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року станом на 16.01.2020 становить 18893,26 доларів США, що еквівалентно 533932,96 грн. за офіційним курсом гривні станом на день подачі позову.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (положення статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому, так і в судовому порядку, оскільки пряма заборона на вчинення таких дій в законі або договорі відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 23.06.2006 року (тіло кредита), суд першої інстанції виходив із витягу з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги, який наданий позивачем та не спростований відповідачами. Свого розрахунку заборгованості відповідач не надав, судово-економічна експертиза не проведена, клопотань про проведення такої у суді апеляційної інстанції не заявлялося.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18)

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

Договором поруки встановлено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору. (п. 5.3 договору поруки)

Таким чином, строк поруки не встановлений.

Умовами кредитного договору передбачений кінцевий термін повернення кредиту - 22 червня 2036 року, до суду з цим позовом кредитор звернувся 05.01.2021.

До подання позову, що є предметом розгляду у цій справі, кредитор відповідно до положень до частини другої статті 1050 ЦК України вимог до боржника про дострокове повернення частини позики, що залишилася, не пред`являв, а відтак строк виконання основного зобов`язання не змінювався. Строк дії виконання основного зобов`язання закінчується 22 червня 2036 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про припинення поруки щодо усіх чергових платежів на час звернення до суду з позовом є безпідставними.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги проте, що останню проплату за кредитним договором боржниця здійснювала 08 грудня 2014 року та з цього часу минули строки позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки належні та достатні докази з цього приводу матеріали справи не містять. Сама по собі квитанція від 08 грудня 2014 року про поповнення поточного рахунку для подальшої конвертації та погашення валютного кредиту від 23.06.2006 не є достатнім доказом здійснення боржником останього платежу за зобов`язаннями.

Таким чином, підстави для затосування строку позовної давності відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивач не має права вимоги до неї, оскільки на час подання позовної заяви строк виконання Кредитного договору не настав і вона не отримував вимогу про дострокове повернення кредиту, є неспроможними, оскільки банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому, так і в судовому порядку, так як пряма заборона на вчинення таких дій в законі або договорі відсутня.

Отже, висновки суду першої інстанції є законними, такими, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Однак, щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителів судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, а також умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, що встановлює обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, другастатті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом укладених між сторонами договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами цих договорів не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Судовим розглядом встановлено, що кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник за окремим договором. Крім того, умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред`явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Враховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, а рішення в цій частині підлягає зміні.

Пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 грудня 2021 року змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована с.Бродівське Рівненського району Рівненської області), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований в с.Тесів Рівненського району Рівненської області) з кожного окремо, солідарно з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГ-АНТ» заборгованість за кредитним договором №7/2306/06-2 від 23 червня 2006 року в сумі 18893 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) доларів США 26 центів.»

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 березня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.