_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/266/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Суворівський Відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Наталія Анатоліївна, про визнання розірвання шлюбу фіктивним, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що 8 січня 2015 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 .

30 березня 2017 року шлюб між ними було розірвано в органах РАЦС. Проте, після розірвання шлюбу вони продовжували спільно проживати однією сім`єю, не припиняючи шлюбні відносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. До самої смерті вона проживала разом з ним, провела похорони.

Тому посилаючись на ст.108 СК України просила суд, визнати розірвання шлюбу, фіктивним та зобов`язати Суворівський Відділ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) анулювати актовий запис про розірвання шлюбу №55 від 30.03.2017р.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пилипенко залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

Представник позивача до суду повторно не явилася, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, заяви про слухання справи у її відсутність до суду не надходило, тому суд вважає неявку представника позивача неповажною.

Інші учасники справи у засідання не прибули, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Предметом позовної заяви є визнання фіктивним розірвання шлюбу.

За правилами статей12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 104 СК України зазначає, що однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Відповідно до статті 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

За правилом статті 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

З урахуванням наведених положень сімейного законодавства, розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин.

При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, яки вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Те саме стосується і розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 8 січня 2015 року між позивачем та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб у Відділі ДРАЦС у Київському районі реєстраційної служби Одеського ИУЮ, актовий запис №17.

30.03.2017 зазначений шлюб було розірвано, про Суворовським районним у м.Одесі відділом РАЦС ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис №55.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

В матеріалах справи міститься відповідь Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 26 січня 2022 року № 351/24.33-21, з якої вбачається, що державна реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 була проведена на підставі спільної заяви подружжя, при цьому спільна заява про розірвання шлюбу та актовий запис про розірвання шлюбу засвідчені особистими підписами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Сторони подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пилипенко відкрито спадкову справу.

Суд звертає увагу на те, що за життя ОСОБА_5 та позивач не ставили питання про «фіктивність» розлучення, а дане питання стало актуальним для неї тільки після смерті ОСОБА_5 та відкриття спадщини на його майно.

Отже, звернення до суду з вказаним позовом розцінюється судом як засіб вирішення спірних майнових питань з відповідачем ОСОБА_6 , а саме спадкування майна після смерті ОСОБА_5 на ряду із спадкоємцями першої черги.

На даний час встановити дійсні наміри та умисел ОСОБА_5 щодо розлучення з позивачем не видається можливим у зв`язку з його смертю.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При розгляді справи та ухваленні рішення суд враховує той факт, що жоден із подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу, і це постало майже через 5 років після реєстрації розірвання шлюбу, і лише після смерті ОСОБА_5 . До того ж, у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.