КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/8/23
УХВАЛА

02.03.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року по цивільній справі №947/14350/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/14350/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

За наслідком розгляду справи, 03.11.2022 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 8488 гривень 87 копійок, у відшкодування моральної шкоди 3000 гривень 00 копійок. У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 637 гривень 12 копійок, у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 19260 гривень 00 копійок.

07.12.2022 року до Київського районного суду міста Одеси у електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року по цивільній справі №947/14350/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2022 року вказану заяву було залишено без руху.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2022 року у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою вимог ухвали судді від 08.12.2022 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року по цивільній справі №947/14350/22, вирішено вважати неподаною та повернуто заявникові.

02.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси повторно надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року по цивільній справі №947/14350/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка скерована до суду 23.12.2022 року.

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що під час розгляду справи вона не була повідомлена належним чином, про дату, час і місце проведення розгляду справи, а також не мала можливості приймати участь в судових засідань, оскільки в умовах воєнного стану на території України перебуває поза межами країни, за наслідком чого була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву з доказами до нього. Також, відповідачка зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вини в її діях завдання матеріальної і моральної шкоди позивачеві, а наданий до суду висновок експерта №22 не може бути належним доказом, оскільки відсутній акт огляду транспортного засобу від 17.01.2022 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.01.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судове засідання призначене на 02.03.2023 року з`явився представник відповідачки ОСОБА_1 , яким було підтримано заяву та просив суд її задовольнити, заочне рішення суду скасувати, призначити справу до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вищевказаної заяви, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та вивчивши матеріали заяви відповідача, з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/14350/22, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов в сукупності у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подав відзив з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оглянувши матеріали цивільної справи №947/14350/22, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 сповіщалась про дату, час і місце проведення судових засідань наступним чином.

Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до відповіді з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.52), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.03.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком викладеного, приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, судом під час розгляду справи здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання відповідача.

Поштові відправлення на ім`я ОСОБА_1 були повернуті до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за адресою проживання

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 в розумінні положень ЦПК України, була належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення розгляду справи №947/14350/22, однак, у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву.

Стосовно підстав неявки до судових засідань, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, у кожне з призначених по справі судове засідання, ОСОБА_1 подавалось клопотання про відкладення судового засідання, з підстав неможливості прибуття через введений на території України воєнний стан, що додатково підтверджує беззаперечну обізнаність відповідачки про наявне відносно неї судове провадження.

Як вбачається, під час розгляду справи, у вказаних клопотаннях ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк якого продовжено і на час проведення судового засідання.

Отже, станом на момент розгляду справи в Україні введено воєнний стан.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» .

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Приймаючи вищевикладене, суд приймає доводи відповідача стосовно факту введеного в Україні воєнного стану, разом з тим, суд зазначає, що повноваження судів в умовах введеного воєнного стану не припинені.

Щодо тверджень відповідачки про наявність поважних причин неявки до судового засідання, суд вважає необґрунтованими.

У відповідності до статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право зокрема: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Учасники справи зобов`язані зокрема: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається, відповідачкою, яка будучи належним чином обізнаною про наявне відносно неї судове провадження, не вичерпано можливі засоби прийняття участі в судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції у відповідності до ст. 212 ЦПК України.

Крім того, приймаючи реєстрацію ОСОБА_1 в підсистемі «Електронний Суд» та маючи можливість ознайомлення з матеріалами по справі в електронному виді, відповідачкою не повідомлено суд і необґрунтовано наявність поважних причин не подання, у визначений в ухвалі судді від 01.08.2022 року процесуальний строк, відзив на позовну заяву з додатками до нього, як і не можливість ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

З оскаржуваного заочного рішення суду вбачається, що судом вищевказані обставини приймались та надавалась відповідна оцінка під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду за наслідком розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 була належним чином обізнана про наявне відносно неї судове провадження та про дату, час і місце проведення судових засідань по справі №947/14350/22, до якого не з`явилась без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на альтернативну участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції та подання відзиву на позовну заяву.

Одночасно, судом враховується, що у відповідності до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості на участь під час розгляду справи та була позбавлена можливості на подання відзиву на позовну заяву і поданні відповідних доказів, для доведення своєї правової позиції і заперечень стосовно цього спору.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження викладених посилань у заяві про перегляд заочного рішення, як і доказів, які б впливали на наслідки розгляду справи, заявником до суду не надано.

Суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам.

На підставі вищевикладеного в сукупності, приймаючи, що свідоме нехтування процесуальними правами і обов`язками не є підставою для скасування заочного рішення суду, суд вважає посилання заявника в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подав з поважних причин відзиву на позовну заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 26.09.2022 року по цивільній справі №947/5086/22 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року по цивільній справі №947/14350/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та може бути оскаржена разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складено 02.03.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.