Провадження №22-ц/812/222/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Миколаїв

Справа № 490/3752/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Чулуп О.С., 22 листопада 2022 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі договору дарування від 3 лютого 2022 року та договору купівлі продажу майнових прав № 61/Б він є власником квартири АДРЕСА_1 .

В зазначеній квартирі він проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 яка з 12 листопада 2021 року також зареєстрована за вказаною адресою. Оскільки шлюбні стосунки у них не склались, у січні 2022 року вона зібрала свої речі та виїхала до м. Києва. З того часу (понад сім місяців) відповідач не проживає у його квартирі, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться, про що складено Акт про непроживання від 29 серпня 2022 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом безпідставно не взято до уваги положення ч.1,2 ст.71 ЖК України відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до цих положень вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з тривалою, понад шість місяців, відсутністю за місцем реєстрації.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце судового засідання сторони було повідомлені належним чином, а саме, єлектроними засобами зв`язку, зазначеними позивачем у апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим , апеляційний суд розглядав справу у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 3 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., та на підставі договору купівлі-продажу від 2 червня 2016 року.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №23070-07-01 від 12 листопада 2021 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилався на те, що з січня 2022 року він припинив з відповідачкою сімейні відносини і вона з цього часу виїхала зі спірної квартири.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, з яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Встановивши, що на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не проживала у квартирі АДРЕСА_1 менше одного року, тобто строку, встановленого частиною другою статті 405 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги є передчасними, а тому вірно відмовив у задоволенні позову.

Посилання позивача на положення ч.1,2 ст.71 Житлового кодексу України є наслідком невірного тлумачення норм матеріального права, оскільки питання щодо права користування чужим майном, належним особі на праві власності регулюються нормами ЦК України, а не нормами Житлового кодексу.

Отже, судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення х підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.