Єдиний унікальний номер: 375/1333/19
Провадження № 2/379/6/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Тараща, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019 представник позивачки звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою та з урахуванням уточнення позивних вимог позивачкою, прохала:

1) Зобов`язати відповідача відтворити первісну межу із земельними ділянками позивачки для чого знести наступне:

- новий паркан на межі від кінця паркану з металопрофілю точка 5,73 м від фасадного стовпчика та довжиною 17 м 56 см до будови з пінобетону;

- будівлю з пінобетону;

- приміщення для твердопаливного котлу;

- навіс між будинком та будівлею з пінобетону.

2) Стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачкою в розмірі: 27 108,40 грн.

В обґрунтування зазначала, що згідно договорів купівлі-продажу від 31.03.2016 року позивачка є власницею будинку та двох земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Перша земельна ділянка, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку має кадастровий номер :01:004:0042, друга земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 0428 га має кадастровий номер :01:004:0043.

За відомостями, отриманими позивачкою від сусідів, у будинку, який був придбаний позивачкою 31.03.2016 року довгий час (10-15 років) ніхто не проживав, а останні 5-6 років з дозволу попереднього власника будинку ОСОБА_3 , земельну ділянку обробляв відповідач - ОСОБА_2 , який є власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 має кадастровий номер :01:004:0017, для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1933 га, належить відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 186506.

Відповідачем свідомо, після складання приватизаційних документів на власну ділянку та ділянку позивача, порушена цілісність сусідської земельної ділянки шляхом перебудови та будови нових об`єктів.

25.06.2018 відповідач зніс старий дерев`яний паркан, який був продовженням паркану із металопрофілю. Ці два паркани складали одну пряму лінію від фасадного стопчика до нової будови з пінобетону та знаходилися на межу, яка була встановлена на час складання приватизаційних документів. Довжина старого дерев`яного паркану складала 17,56 м від паркану з металопрофілю до перебудованого приміщення з пінобетону. Відповідач будує новий паркан для того, щоб перекрити виступ перебудованого приміщення. Новий паркан будується з відступом від кінця металевого паркану на 38 см. Відповідач спотворює форму, вона більше не пряма лінія.

Крім цього ОСОБА_2 почав будувати приміщення для твердопаливного котлу на відстані 60 см від ново побудованого паркану та в 20 см від первинної межі. На звернення позивачки Рокитнянський районний суд про забезпечення позову виніс ухвалу від 15.10 2019 року про заборону відповідачу проводити будь-які будівельні роботи на відстані ближче 1 м від межи. Але він збудував це приміщення не зважаючи на заборону суду та ще побудував навіс між своїм будинком та покрівлею з пінобетону, який починається від паркану.

За таких обставин, позивачка вважає, що її права та інтереси були порушенні відповідачем, які підлягають захисту судом шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачкою земельними ділянками, кадастрові номери :01:004:0042 та :01:004:0043.

19.07.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.76-77 т.1), в якому прохав відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування зазначав, що в матеріалах технічної документації із землеустрою наявний акт обстеження земельної ділянки та передачі на зберігання встановлених межових знаків землевласнику від 06.02.2005 та акт установлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі від 07.04.2005, ніяких претензій зі сторони власника земельної ділянки (на той час власником земельної сусідньої ділянки ОСОБА_4 ) при встановленні меж землекористування не заявлено.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.2004 та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду «сарай-літня кухня» 1988 року забудови та огорожа, побудована на земельній ділянці належній відповідачу на приватної власності.

Також, із зведеного плану суміжних земельних чітко видно, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 порушені з іншої сторони точки А до Б землі комунальної власності (кадастровий номер не визначено). А тому вважає, що немає належних доказів, які підтверджують наявні перешкоди, з його сторони, у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою.

У відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.93-94 т.1) позивачка зазначала, що на придбаній відповідачем у 2004 році земельні ділянці знаходились тільки будинок та сарай - літня кухня. Добудова до сараю була перебудована відповідачем після того, як попередній власник земельних ділянок позивачки приватизував цю землю. Предмет для суперечки виник після приватизації земельних ділянок, моменту створення Державного земельного кадастру та переносу в нього в автоматизованому режимі даних про земельні ділянки, які були приватизовані до 2013 року, та того як відповідач використовував зроблені помилки на свою користь. Відповідач не пояснює на підставі чого у нього виникло право на добудову та перебудову сараю та нового паркану.

16.06.2020 дана цивільна справі надійшла до Таращанського районного суду Київської області відповідно до розпорядження голови Рокитнянського районного суду Київської області від 29.04.2020 «Про передачу справи на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до Рокитнянського районного суду Київської області».

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та прохала його задовільнити. Пояснила, що відповідач зніс межові знаки ще до того, як вона купила домоволодіння. Як купила, то парканів не було. Коли вона вирішила будувати паркан, хотіла щоб межа була винесена в натурі. Кут сараю відповідача знаходився на її земельній ділянці. Відповідач спробував винести межу в натурі. Були присутні голова сільради, землемір, представник Рокитнянського геокадастру. У них межа пряма лінія, однак, межу пустили під кутом. Відповідач приватизував земельну у 2006 році, а її попередник в 2010 році. Відповідач перебудував сарай після цього.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 31.01.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. В попередніх судових засідання відповідач позов не визнав повністю. Пояснив, що зніс старий сарай та на тому самому фундаменті збудував нового. Паркан знаходиться на межі, яка відповідає межі в геокадастрі, зміщень нема. Паркан не складає пряму лінію, оскільки там коріння великого дерева, тому він відступив на свою територію, а після хати пішов по старому забору.

Представник відповідача адвокат Іллінський О.В. у судове засідання 31.01.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника (а.с.196 т.2). В якій прохав у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі з мотивів викладених у Додаткових поясненнях від 26.10.2022. В попередніх судових засіданнях позов не визнав у повному обсязі.

Так, у письмових поясненнях (а.с.144 т.2) представник відповідача зазначав, що при заміні паркану відповідач встановив новий паркан на місці старого, який був попередньо демонтований, не переносив при цьому межові знаки (стовпи паркану). Крім того, у відповідності до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 25149/20-41 від 14.12.2020 відхилення фактичної межі між земельними ділянками сторін наявне як в бік зменшення площі земельної ділянки позивачки, так і в бік її збільшення. У відповідності до п. 11 Висновку новозбудований паркан розташований загалом на межі земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0042. Проте існує накладання паркану на земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0042 в точці 20, величина накладання незначна і становить 0,11 м. Новозбудований сарай, розташований загалом в межах земельної ділянки ОСОБА_2 .. Проте кут сараю, який позначений точкою 18, накладається на земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0042, величина накладання незначна і становить 0.09 м. Тобто, величини накладання є незначними.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмових поясненнях містить прохання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

У письмових поясненнях (а.с.85-87 т.1) представник ГУ Держгеокадастру у Київській області (за довіреністю) Устінова Г.К. зазначила, що відсутня можливість виправлення помилки у координатах поворотних точок меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , оскільки відомості Державного земельного кадастру відповідають інформації, які міститься в документах, які є підставою для їх внесення. За інформацією Відділу у Рокитнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, відомості про земельні ділянки з кадастровими № :01:004:0043, :01:004:0042, :01:004:0017 перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку у системі координат СК-63. У Державному земельному кадастрі перетин меж зазначених земельних ділянок відсутній.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що її земельна ділянка межує з землею ОСОБА_6 . З іншого боку земля ОСОБА_6 межує із землею Литвина. Вона ( ОСОБА_5 ,) купила будинок у 2008 році. Фактично на її земельну ділянку двигають землю ОСОБА_6 . Фасад ніхто не переносив. Литвин перебудував сарай, який раніше був глинобитний, а тепер зі шлакоблоку. Тепер сарай трішки більше, здвинувся на півметра метр у сторону ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він працював депутатом Житньогірської сільради. На прохання ОСОБА_6 він був присутній при відновленні меж її земельної ділянки. Також був присутній голова сільської ради та представник землевпорядної організації. Межа визначалась кілочками, ОСОБА_6 не погодилась з такою межою. Він був ще раз присутній при встановлені меж земельних ділянок, але цей раз був представник іншої землевпорядної організації. Встановили три виду кілочків, 30 см один від одного. Може бути зрушення координат по земельним ділянкам. Потрібна згода двох сторін для усунення цієї похибки. Про зрушення координат чув тільки від позивачки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він працює землевпорядником ТОВ «Геоматичні рішення» м. Київ. Приблизно 4-5 років назад по заяві голови сільської ради ОСОБА_9 він приїжджав в с. Житні ОСОБА_10 , у зв`язку зі скаргою, що ОСОБА_6 намагається заволодіти частиною земельної ділянки ОСОБА_11 . ОСОБА_11 показував межові знаки і пояснив, що ОСОБА_6 намагається заволодіти його земельною ділянкою. Він там займався геодезичними роботами, обстежував межі земельних ділянок, звіряв фактичне розміщення ділянок з документальним. Прийшов до висновку, що неправильно внесені відомості до кадастрової системи за ділянками обох сторін. Досліджувалась лише межа. Фахівці зробили технічні помилки, не дотримались інструкції. Суті порушень не пам`ятає. Між їхніми садибами були залишки старої огорожі: металева огорожа з металопрофіля, ще були квадратні бетонні стовпчики. Він виніс їм межу, показав їм точки на межі, які мають бути. По цій новій межі виходило, що ОСОБА_6 порушує межі ділянки ОСОБА_11 . Там на місці був старий межовий знак, його координати в кадастрі не відповідали фактичним. Земельні ділянки ОСОБА_6 і ОСОБА_11 були повернуті вздовж поздовжньої осі. Однак, з висновку експертизи цього не вбачається. Він пропонував сторонам внести зміни в кадастрову систему. Він складав картографічні матеріали в електронному вигляді, не пам`ятає, чи давав кому-небудь ці матеріали.

Суд, заслухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 :

1)з кадастровим номером :01:004:0042 площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташованого на ній житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 31.03.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №593 (а.с.28 т.1). Відповідно до п.2 договору «Відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №369090, виданим 05.08.2010 управлінням Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру номер НВ-019 від 01.02.2019 року, право власності на земельну ділянку зареєстровано 20.09.2010 з відповідним каталогом координат поворотних точок земельної ділянки (а.с.29-32 т.1).

2)з кадастровим номером :01:004:0043 площею 0,0428 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 31.03.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №594 (а.с.44 т.1). Відповідно до п.2 договору «Відчужувана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №369089, виданим 05.08.2010 управлінням Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-019 від 01.02.2019, право власності на земельну ділянку зареєстровано 20.09.2010 з відповідним каталогом координат поворотних точок земельної ділянки (а.с.45-48 т.1).

Власником суміжної земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , яка має кадастровий № :01:004:0017, площу 0,1933 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ 186506 виданим 23.10.2006 управлінням Держкомзему у Рокитнянському районі Київської області із встановленими межами земельної ділянки (а.с. 78 т.1).

На земельній ділянці відповідача розташовано один житловий будинок з господарськими спорудами: повіткою - літнею кухньою, погребом (ракушняк), огорожею, який належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 03.07.2004 приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №2949 (а.с.82 т.1).

У технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фону по АДРЕСА_2 , станом на 20.09.2004, окрім житлового будинку 1970 року забудови зазначені господарські споруди: сарай-літня кухня із ракушняка 1988 року забудови та огорожа (а.с.83-84 т.1). Відсутня схема розташування будівель та споруд.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №375/1333/19 від 14.12.2020 №25149/20-41 встановлено, що:

1.Фактичні межі (на місцевості) земельної ділянки ОСОБА_2 частково не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0017, які були визначені при розробці Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства громадянам в с. Житні Гори Рокитнянського району Київської області за 2005 рік.

Невідповідності меж позначені на Додатку №1 до висновку розмірними лініями та числами зеленого кольору, а саме:

східна фактична межа з боку провулка Верхнього - невідповідність меж варіює від 1,16 м до 1,43 м в бік збільшення площі;

південна фактична межа з боку земель ОСОБА_12 - від точки 4 до точки 6 невідповідність меж варіює від 0,22 м до 0,43 м в бік збільшення площі, в точках 6, 7 межа відповідає, від точки 7 до точки 8 невідповідність меж становить 0,47 м в бік збільшення площі, від точки 8 до точки 9 межі відповідають, від точки 9 до точки 10 невідповідність меж до 0,43 м в бік збільшення площі;

західна межа з боку земель загального користування від точки 11 до точки 12 невідповідність меж варіює від 5,66 до 7,96 м в бік збільшення площі;

північна межа з боку земель ОСОБА_1 від точки 13 до точки 14 невідповідність меж від 0,3 м до 0,43 м в бік збільшення площі, від точки 15 до точки 18 невідповідність меж до 0,46 м в бік збільшення площі, від точки 18 до точки 21 невідповідність меж незначна до 0,11 м в бік збільшення площі, від точки 22 до точки 1 невідповідність меж варіює від 0,33 до 0,38 м в бік зменшення площі.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 дорівнює 0,2040 га, тобто збільшена на 0,0107 га та відносно площі 0,1933 га земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0017, яка зазначена в правовстановлюючих документах. Основне збільшення площі відбулось за рахунок західної межі з боку земель загального користування.

2. Фактичні межі (на місцевості) земельних ділянок ОСОБА_1 частково не відповідають межам земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0042 та :01:004:0043, які були визначені при розробці Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (за даними ДЗК).

Невідповідності меж позначені на Додатку №2 до висновку розмірними лініями та числами зеленого кольору, а саме:

південна межа з боку ОСОБА_2 - від точки 1 до точки 22 невідповідність меж варіює від 0,33 м до 0,38 м в бік збільшення площі, від точки 21 до точки 18 невідповідність меж незначна до 0,11 м в бік зменшення площі, від точки 23 до точки 24 невідповідність меж варіює до 0,7 м в бік збільшення площі, від точки 16 до точки 15 невідповідність меж до 0,46 м в бік зменшення площі, від точки 14 до точки 13 невідповідність меж від 0,3 м до 0,43 м в бік збільшення площі;

західна межа з боку земель загального користування - від точки 13 до точки 25 невідповідність меж варіює від 1,62 м до 2,7 м в бік зменшення площі;

північна фактична межа з боку землекористувача ОСОБА_5 - від точки 26 до точки 32 невідповідність меж варіює від 0,30 м до 1,31 м в бік зменшення площі;

східна та північно-східна фактична межа з боку провулка Верхнього - невідповідність меж варіює від 1,16 м до 1,43 м в бік збільшення площі.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 дорівнює 0,2818 га, тобто зменшена на 0,110 га відносно загальної площі 0,2928 га земельних ділянок з кадастровими № :01:004:0042, :01:004:0043, основне зменшення площі відбулося за рахунок західної межі з боку земель загального користування та з боку землекористувача ОСОБА_5 .

11. Новозбудований паркан розташований загалом на межі земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0042. Проте існує накладання паркану на земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0042 в точці 20, величина накладання незначна і становить 0,11 м. На Рисунках 11, 12 у дослідницькій частині висновку паркан відображений лінією синього кольору та точками 21, 20.

Новозбудований сарай, розташований загалом в межах земельної ділянки ОСОБА_2 . Проте кут сараю, який позначений точкою 18 накладається на земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0042, величина накладення незначна і становить 0,09 м. На Рисунках 11, 12 у дослідницькій частині висновку сарай відображений блакитним кольором.

Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Позивачці належать на праві власності дві земельні ділянки з кадастровими №:01:004:0042 та :01:004:0043.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Як встановлено судом, земельні ділянки позивачки та відповідача є суміжними.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). При цьому, необхідність дотримання правил добросусідства покладається як на власників земельних ділянок, так і на землекористувачів.

Відповідно до частини 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом у тому числі визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Щодо новозбудованого сараю та приміщення для твердопаливного котла

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ст.376 ЦК України).

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За змістом розділу 3 Глави ІІ Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24 травня 2001 року, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773, з наступними змінами, до будинків садибного типу належать малоповерхові житлові будинки та домоволодіння, розташовані на присадибних ділянках у межах садибної забудови населених пунктів, одноквартирні житлові будинки, котеджі, особняки, блоковані.

Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, санвузол, ванна кімната, комора, приміщення для автономної системи опалення (котельня, топкова), пральня, гардеробна, зимовий сад тощо.

На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються допоміжні (господарські) будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Згідно розділу 1 Глави ІІ Інструкції, до об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації та на які складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, належать (завершені та незавершені будівництвом) будинки садибного типу (п.4 ч1)

Господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі (ч.4).

У цій Інструкції термін «Технічна інвентаризація» вживається у розумінні комплексу робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру).

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038VI забудова присадибних, дачних, садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, проектування такої забудови здійснюється за бажанням замовника без отримання містобудівельних умов та обмежень. При розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб.

Статтею 11 ЗУ «Про будівельні норми» передбачено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудування.

Державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва (ст.1 ЗУ «Про будівельні норми»)

Державні будівельні норми України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019 поширюються на планування і забудову територій населених пунктів та міжселенних територій на державному, регіональному та місцевому рівні. Вони є обов`язковими для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань та громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях.

Пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, що при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

Крім того, пунктом 3.25 ДБН 360-92 передбачалося, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Із Рисунків 11,12 «Розміщення будівель і паркану, належних ОСОБА_2 відносно меж земельної ділянки кадастровий №:01:004:0042» (зворотній бік а.с.25 т.2) вбачається, що новозбудований сарай (затушований блакитним кольором) розташований впритул до межі земельної ділянки ОСОБА_1 , а як зазначено у висновку судової експертизи, кут сараю накладається на земельну ділянку позивачки і величина накладення становить 0,09 м (а.с.28 т.2).

У матеріалах справи відсутні докази щодо визначення місця розташування приміщення для твердопаливного котла відносно суміжної земельної ділянки та житлового будинку позивачки.

Крім того, згідно п. 6.1.40 ДБН Б.2.2-12:2019 при розташуванні житлових будинків і господарських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДНБ В.1.1.-7, у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках.

Позивачка не посилалася на порушення відповідачем вимог санітарних норм та норм пожежних вимог при будівництві приміщення твердопаливного котла.

У судовому засіданні не встановлено порушення вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДНБ В.1.1.-7, оскільки належними доказами не підтверджена характеристика приміщення, як зазначає позивачка - для твердопаливного котла, та й знаходження в ньому твердопаливного котла.

Відповідачем не було надано документів на підставі яких здійснено будівництво господарських будівель після придбання будинку.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 Цивільного кодексу України, статтею 103 ЗК України.

Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Щодо нового паркану та навісу

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406, затверджений «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», згідно п. 6 якого зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Згідно з пунктом 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно з чч.1 та 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі повинні обирати такі способи використання ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі ділянок зобов`язані не використовувати ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх установлення здійснюється за фактичним використанням ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з установленими розмірами ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст.107 ЗК).

Відповідно до ст.108 ЗК України у випадках, коли сусідні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному із сусідів. Власники сусідніх ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Сторонами у справі не заперечувався факт знесення старого паркану та встановлення нового.

Влаштування огорож (парканів) на присадибних, садових та дачних ділянках хоча і не потребує оформлення дозвільних документів, проте при їх зведенні потрібно враховувати вимоги чинних будівельних норм.

Присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати (пункт 6.1.34 ДБН України Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій"). Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 "Благоустрій територій" та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці та межі ділянки!

Так і у відповідності до пункту 3.19 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці.

При проведенні судової земельно-технічної експертизи судовим експертом встановлено, що новозбудований паркан розташований загалом на межі земельної ділянки відповідача, але існує накладення паркану на земельну ділянку позивачки в точці 20, величина накладення незначна і становить 0,11 м. (а.с.28 т.2).

При цьому судовий експерт зазначав, що відповідно до положень п.3.11. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах 0,3 м. (а.с.26 т.2).

Оскільки, величина накладення новозбудованого паркану на земельну ділянку позивачки менша за допустиму середньоквадратичну похибку місцезнаходження межового знака, суд не вбачає порушення межі земельної ділянки ОСОБА_1 ..

Твердження позивачки, що новозбудований паркан має бути продовженням паркану із металопрофілю (позначений на Рисунку 12 від точки 1 до точки 22) створюючи одну пряму лінію, спростовується висновком судового експерта, а саме: південна межа з боку ОСОБА_2 від точки 1 до точки 22 невідповідність меж варіює від 0,33 м до 0,38 м в бік збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 6.7 ДБН Б.2.2-5 «Благоустрій територій», його висота має бути не більше ніж 2 метри на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 метри на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Разом з тим, поряд з вказаними вимогами, повинні також враховуватись правила благоустрою у окремих населених пунктах, якими може бути встановлено меншу висоту порівняно з ДБН, а також додаткові вимоги до встановлення паркану.

Позивачка не посилається на порушення з боку відповідача вимоги благоустрою: щодо висоти паркану, погіршення інсоляцію її житлового будинку.

Відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Порушення будівельних норм при будівництві навісу між будинком та будівлею з пінобетону не підтверджується матеріалами справи. Крім того, відсутні взагалі докази щодо місцезнаходження навісу.

У судовому засіданні не було встановлено факту потрапляння атмосферних опадів із змонтованого навісу на земельну ділянку ОСОБА_1 , що відповідно спростовує твердження позивачки про наявність перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Крім того, позивачка не надала жодного доказу, який би вказував на інший негативний вплив встановленого навісу на її майно.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, який здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК шляхом, в т.ч. відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ( п.7).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить, зокрема, і вирішення земельних спорів.

Частинами першою, третьою статті 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Доказів звернення позивачкою до органів місцевого самоврядування, щодо вирішення земельного спору щодо порушення відповідачем правил добросусідства суду не надано.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20 березня 2019 року.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Земельно-технічна експертиза відноситься до інженерно-технічних видів експертиз за спеціальністю 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками».

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено лише порушення меж земельної ділянки позивачки новозбудованим сараєм відповідача.

Відомості щодо приміщення для твердопаливного котлу та навісу між будинком та будівлею з пінобетону висновок експерта, не містить.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року №285/1018/18, що показання свідка не є належним доказом у справі щодо підтвердження порушення відповідачем межі між належними сторонам ділянками.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивачка обґрунтувала та довела належними доказами порушення її прав, як власника суміжної земельної ділянки, лише розміщенням на ній частини об`єкту самочинного будівництва у виді сараю відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Щодо заходів забезпечення позову

Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 15.10.2019 було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом заборони ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_1 , проводити будь-які будівельні роботи по будівництву споруд, які знаходяться на відстані ближче ніж 1 метр до межі, яка існує між земельними ділянками, що належить на праві власності ОСОБА_1 , розташованої в АДРЕСА_1 кадастровий № :01:004:0042 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.25 га та ОСОБА_2 , розташованої АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:004:0017 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1933.

Керуючись ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме в зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення позову (у частині про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з кадастровим № :01:004:0042), вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Щодо судових витрат

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною шостою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19.11.2019 призначено у справі судову земельно-технічну експертизу (а.с.155-157 т.1) та проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

У відповідності до рахунку КНДІСЕ №18926 від 17.12.2019 (а.с.173) позивачкою ОСОБА_1 за проведення судової земельно-технічної експертизи сплачено 18840,00 грн (а.с.191 т.1).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7500,00 грн позивачкою подано:

копію договору про надання правової допомоги № 13/06/19 від 13.06.2019 (а.с.59-60, 238-239 т.1),

копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №13/06/19 від 13.06.2019, із детальним описом робіт ( а.с. 61, 240т.1),

копія ордеру на надання правничої правової допомоги серія КС №498409 від 13.06.2019 (а.с.64 т.1);

розрахунок судових витрат (а.с.231 т.1),

акт наданих послуг від 13.06.2019 відповідно до договору про надання правової допомоги №13/06/19 від 13.09.2019 на суму 4500,00 грн (а.с.62, 233 т.1),

рахунок-фактура №13 від 13.06.2019 та довідка від 13.06.2019 про сплату гонорару у розмірі 4500,00 грн. (а.с.63, 234 т.1);

акт приймання-передачі наданих послуг від 06.09.2020 про надання адвокатом послуг за договором складала 3000,00 грн (а.с.236 т.1),

рахунок-фактура №7 від 06.09.2020 та довідка №6 від 06.09.2020 про сплату гонорару у розмірі 3000,00 грн. (а.с.237 т.1).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Такі витрати позивачки на правову допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Положенням частин першої, другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року*, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції станом на день подання відповідних заяв у даній справі закріплено, що за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1921 грн. 00 коп. і від цієї суми буде розраховуватися розмір судового збору, то у 2019 ця сума складала 384 грн. 20 коп.

Так, позивачкою було сплачено судовий збір за позов (а.с.1 т.1) у розмірі 768,40 грн та за забезпечення позову у розмірі 576,30 грн (а.с.123 т.1), замість 384,20 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України, вирішення питання щодо повернення переплаченого судового збору має вирішуватися Рокитнянським районним судом Київської області.

Отже, загальна сума судового збору, яку необхідно було сплатити позивачці складала 1152,60 грн.

Так, заявлені позивачкою вимоги є вимогою немайнового характеру, яка задоволена частково.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці 2 п. 36 постанови від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» орієнтує суди на наступне: якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, з урахуванням наведеного роз`яснення, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину понесених позивачкою судових витрат у сумі 13746,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, статтями 91, 103, 152, 108, 158 Земельного кодексу України, статтями 15,16, 316, 317, 319, 321, 376, 386, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 32, 76, 77, 81, 82, 84, 89, 133,137, 139, 141, 158, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0042, що на праві власності належить ОСОБА_1 шляхом знесення новозбудованого сараю, відображеного блакитним кольором на Рисунках 11, 12 у дослідницькій частині висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 375/1333/19 від 14.12.2020 №25149/20-41 (аркуш 34 зазначеного висновку).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати по проведенню судової земельно-технічної експертизи у сумі 9420,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста двадцять гривень, 00 копійок), витрати пов`язані з професійною правничою (правовою) допомогою в розмірі 3750,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 576,30 грн. (п`ятсот сімдесят шість грн тридцять копійок), а всього стягнути 13746,3 (тринадцять тисяч сімсот сорок шість гривень тридцять копійок).

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 15.10.2019 у справі № 375/1333/19 (номер провадження 2-з/375/16/19) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Повне рішення складено 24.02.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 та фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий:В. І. Зінкін