ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2438/23 Справа № 201/7593/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зоц Анастасії Олексіївни на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року (ухвалене під головуванням судді Демидової С.О. у м. Дніпро Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 14 листопада 2022 року) у справі №201/7593/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи її тим, що вона перебувала у відносинах з ОСОБА_2 і у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 . Заявник припинила стосунки з ОСОБА_2 у 2015 році, проте з того часу він не залишає її в спокої. ОСОБА_1 потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 вже протягом тривалого часу, поведінка в нього виключно негативна, що впливає на її здоров`я та працездатність. Після скандалів, образ та погроз з боку ОСОБА_2 , які він висловлює на адресу заявника, приїжджаючи до її місця мешкання, ОСОБА_1 не може нормально працювати та жити, оскільки кривдник не контролює свої дії та вчинки, погрожує фізичною розправою, часто підіймає на неї руку, а тому ОСОБА_1 дійсно боїться за своє життя. Заявник та її сусіди неодноразово зверталися до поліції, проте жодного результату це не дало.

Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців з заборонами щодо наближення на відстань 200 метрів до місця її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та місця роботи Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико- санітарної допомоги №7» ДМР, що знаходиться за адресою : м. Дніпро, вул. Титова, буд. 29; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права; не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема зазначає, що заявником належними та допустимими доказами підтверджено факт вчинення щодо неї домашнього насильства з боку ОСОБА_2 та можливість настання для неї у майбутньому негативних наслідків у зв`язку із відмовою у застосуванні обмежувального припису. Належним чином завірену копію постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2022 року у них не було можливості надати до суду першої інстанції, оскільки вона набрала законної сили вже після винесення оскаржуваного рішення.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно витлумачено положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оскільки положення цього закону не визначають що таке насильство повинно мати безперервний чи постійний характер, а пов`язують його із оцінкою настання ризиків такого насилля.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Монич Н.І. надійшли письмові пояснення, в яких вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вважала, що апелянтом не доведено наявності підстав для застосування обмежувального примусу, а використовується цей захід впливу для обмеження спілкування з їх спільною дитиною.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та її представник-адвокат Зоц А. О..Від представника ОСОБА_2 адвоката Монич Н.І. надійшла заява про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2014-2015 років проживала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька- ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

15 вересня 2022 року інспектором СПДН ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області встановлено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 до 23 години 00 хвилин 25 вересня 2022 року, яким зобов`язано ОСОБА_4 залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 ; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою.

На підтвердження вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства ОСОБА_1 до суду першої інстанції надано роздруківку з офіційного сайту судової влади, щодо стану справ відносно ОСОБА_2 ; скрін-шоти смс-повідомлень, які містять образливі вирази; письмові показання свідків ; копію відповіді відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області про те,що за зверненням ОСОБА_1 13.10.2022 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст..173-2КУпАП України та матеріали направлено до суду. В протоколі зазначено,що 29.09.2022 року о 21 годині ОСОБА_4 влаштував сімейний конфлікт,в результаті чого висловлювався на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, копію постанови від 27 жовтня 2022 року роздруковану із ЄДРСР .

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5 щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів вчинення у відношенні неї фактів будь-якого насильства в розумінні Закону України «Про протидію і запобігання домашньому насильству».

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що

вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначала, що вона зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами про вчинення щодо неї домашнього насилля 29 вересня 2022 року, крім того 15 вересня 2022 року ОСОБА_2 працівниками поліції уже було виписано терміновий заборонний припис.

Однак із наявних в матеріалах справи документів вбачається лише сам факт звернення заявниці до різних органів, що свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованими особами, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє психологічне або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З приводу наявного в матеріалах справи термінового заборонного припису відносно ОСОБА_2 слід зазначити, що він стосувався сварки між сторонами, яка виникла 15.09.2022 року та відносно якої у судовому порядку не було встановлено наявності складу адміністративного правопорушення.

Надана ж копія постанови від 27 жовтня 2022 року не давала можливості встановити, на момент розгляду справи у суді першої інстанції особи, яку визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Надана роздруківка з офіційного сайту судової влади щодо стану адміністративних справ відносно ОСОБА_2 також не є доказом в підтвердження поданої заяви.

Доводи заявника та надані до матеріалів справи скріншоти смс переписки не можуть бути належним доказам вчинення проти заявника насильницьких дій психологічного характеру, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можливо встановити, коли і ким вони були написані, крім того зазначені паперові копії електронних доказів не були завірені стороною належним чином.

Також правильно не прийнято судом першої інстанції як доказ показання свідків надані заявницею, оскільки вони подані із недотриманням норм процесуального права (ст.90-94 ЦПК України)

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом першої інстанції не встановлено випадків домашнього насильства, а також реальність ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 у зв`язку із недоведеністю наявності обґрунтованих підстав для видачі обмежувального припису.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зоц Анастасії Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Судді: