Справа № 344/6650/20
Провадження № 2/352/76/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним,

у с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом АТ «Альфа-Банк» у травні 2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дана цивільна справа надійшла з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 15.04.2022.

Ухвалою від 20.04.2022 суд призначив судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача - адвокат Розганюк Т.Є. 20.05.2022 подала зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним.

Ухвалою від 23.05.2022 суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднав зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом та призначив в об`єднанійсправі підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.08.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до поданої представником позивача за первісним позовом заяви від 22.12.2022 та підтверджуючих документів позивач АТ «Альфа-Банк» з 12.08.2022 змінив найменування на АТ «СЕНС БАНК».

Первісний позов банк обґрунтовував тим, що сторони 25.09.2018 уклали угоду про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно цього кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 100250 грн, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Банк на виконання своїх зобов'язань надав відповідачу кредит у розмірі 100250 грн. Відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого його заборгованість станом на 25.03.2020 складає 152151,30 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 98679,77 грн, заборгованість за відсотками та комісіями - 45671,53 грн, штрафи - 7800 грн. Просив достроково стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Зустрічний позов представник ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що згідно укладеної між сторонами угоди про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.09.2018 він отримав споживчий кредит у розмірі 100250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних на строк 48 місяців, дата повернення кредиту - 25.09.2022. Згідно умов договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за які встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту - 2,10 % від суми кредиту (п. 1 угоди). Кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 100000 грн та для оплати страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника від 25.09.2018 (п. 3 угоди). Згідно додатку № 1 до угоди «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» та Паспорта споживчого кредиту передбачено щомісячну плату за додаткові та супутні послуги, зокрема, за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2105,25 грн. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів визначає Закон України «Про споживче кредитування». Не заперечуючи право банку встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця, наголошує, що до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вважає пункт кредитного договору щодо встановлення комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,10 % від суми кредиту, що складає 2105,25 грн щомісячно, несправедливим, оскільки незрозуміло, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, що вносить істотний дисбаланс у договірні права та обов'язки на шкоду споживачу. Загальний розмір комісійної винагороди у 101052 грн більш ніж втричі перевищує загальний розмір відсотків за користування кредитом (31220,80 грн) та наближається до розміру кредиту, що не є справедливим та розумним. Просила визнати недійсним пп. «б» п. 1 угоди про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.09.2018 щодо встановлення сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту.

У відзиві на зустрічний позов представник банку посилався на те, що між сторонами укладено змішаний договір, який містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, про розрахунково-касове обслуговування, в тому числі розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання зазначених послуг встановлюється комісійна винагорода. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Статтями 2, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Тому укладений між сторонами договір у частині нарахування комісійної винагороди є законним. Комісія за обслуговування кредиту включена до сукупної вартості кредиту, встановлена у твердій грошовій сумі, що не суперечить вимогам законодавства. Згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, після укладення відповідач цього не зробив, що свідчить про його волевиявлення на укладення оскаржуваного договору та настання наслідків, які ним обумовлені. Тому умова кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії відповідає вимогам чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У письмовому поясненні від 22.02.2023 представник банку посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, згідно якої Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Правила про споживчий кредит, розроблені і затверджені на виконання вимог вказаного Закону, підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення в договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Представник позивача за первісним позовом - адвокат Матвійчук М. З. у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов підтримав і просив його задоволити, у зустрічному позові просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Розганюк Т. Є. в поданій суду заяві просила справу розглянути без її участі, не заперечувала щодо часткового задоволення первісного позову (за мінусом суми щомісячної комісії), зустрічний позов просила задоволити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Установлено, що сторони - позивач за первісним позовом АТ «Альфа-Банк», який з 12.08.2022 змінив найменування на АТ «СЕНС БАНК», та відповідач ОСОБА_1 25.09.2018 уклали угоду про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.3-4).

На виконання вимог вказаного договору відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 100250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних на строк 48 місяців, дата повернення кредиту - 25.09.2022 (п. 2 угоди).

Згідно умов договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за які встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту - 2,10 % від суми кредиту (п. 1 угоди).

Кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 100000 грн та для оплати страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника від 25.09.2018 (п. 3 угоди).

Згідно додатка № 1 до угоди - Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.134) та Паспорта споживчого кредиту (а.с.135) передбачено щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2105,25 грн, що становить 2,10 % від суми кредиту.

Відповідно до п. 2.7 додатку № 5 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», на який посилався представник банку (а.с.174 також зв. ст.), у випадку укладення угоди (для суми кредиту від 100000 до 199999,99 грн) банк надає позичальнику такі послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, за які позичальник сплачує банку комісію, розмір та порядок оплати якої визначається умовами угоди: надання послуг з розрахунку суми чергового платежу та/або суми дострокового повернення заборгованості з використанням телефонного зв'язку, в контакт-центрі, через IVR-menu; надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS-повідомлень щодо суми платежу, щодо зарахування платежу на рахунок; надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування (надходження та зарахування коштів рахунок для повернення заборгованості, зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості, про стан кредитної заборгованості) по телефонних каналах зв'язку через контакт-центр чи в електронному вигляді шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу електронної пошти позичальника; надання виписок по рахунках позичальника та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті позичальника: E-mail виписки по рахунку позичальника, E-mail довідки про стан кредитної заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором банк заявив до стягнення заборгованість станом на 25.03.2020 у розмірі 152151,30 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 98679,77 грн, заборгованість за відсотками - 16127,85 грн, заборгованість по комісії - 29543,68 грн, штрафи - 7800 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с.188).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При вирішенні спору в рамках розгляду даної справи суд згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, на яку посилався позивач за первісним позовом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного Банку України постановою від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит ,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У рамках розгляду даної справи суд установив, що пп. «б» п. 1 укладеної між сторонами угоди встановлено сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору.

При цьому позичальник ОСОБА_1 у зустрічному позові просив визнати недійсним вказаний пункт кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідках. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 05.06.2018 усправі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (п. 98 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 р. у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зантересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення та вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Таким чином, у рамках розгляду даної справи суд зазначає, що вимога зустрічного позову про визнання недійсним пп. «б» п. 1 кредитного договору щодо встановлення сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту не підлягає до задоволення саме в зв'язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, враховуючи встановлену судом обставину щодо нікчемності пп. «б» п. 1 укладеного між сторонами кредитного договору про оплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем,суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в зв'язку з обранням неналежного способу захисту порушеного правата про часткове задоволення первісного позову.

З відповідача слід стягнути на користь банку 120502,37 грн заборгованості за кредитним договором, виходячи з розрахунку: 152151,30 - 29543,68 (заявлена до стягнення комісія за обслуговування кредиту) - 2105,25 (погашена відповідачем 23.10.2018 комісія).

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову на суму 120502,37 грн, що становить 79,20 % від заявленої суми позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1807,56 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», , 120502 (сто двадцять тисяч п`ятсот дві) грн 37 коп. заборгованості за кредитним договором та 1807 (одну тисячу вісімсот сім) грн 56 коп. судових витрат, а всього 122309 (сто двадцять дві тисячі триста дев'ять) грн 93 коп.

У решті первісного позову відмовити.

Відмовити в зустрічному позові ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: АТ «СЕНС БАНК», 03159, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Представник позивача: Матвійчук Михайло Зенонович, м. Івано-Франківськ, АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача: Розганюк Тетяна Євгенівна , м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 15 офіс 16.

Повне судове рішення складено 27.02.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ