Провадження № 2/727/208/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Рудій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Никифорак Володимир Михайлович до Кредитної спілки «Наші люди» про визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Никифорак Володиимр Михайлович до Кредитної спілки «Наші люди» про визнання недійсним договору поруки.

В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що 30 серпня 2021 року між ОСОБА_1 , та кредитною спілкою «Наші люди» було укладено договір поруки № 12167 від 30 серпня 2021 року.

Позивач вважає зазначений вище договір поруки № 12167 від 30 серпня 2021 року, такими, що укладений із суттєвим порушенням вимог законодавства, а відтак просила суду визнати недійсними вказаний договір, внаслідок його вчинення під впливом обману.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Никифорак В.М. надав заяву в якій просив розгляд вказаної справи провести у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позову, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в особі голови правління кредитної спілки «Наші люди» Ільїн О.П. надав суду заяву в якій заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, а відтак просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 30.08.2021 року між ОСОБА_2 , та кредитною спілкою «Наші люди» було укладено договір про споживчий кредит №12167 про надання коштів у позику в розмірі 100 000 грн.

Та між ОСОБА_1 , та кредитною спілкою «Наші люди» в особі голови правління Ільїним О.П. було укладено договір поруки №12167.

У договорі поруки від 30.08.2021 року № 12167 сторони передбачили, зокрема, такі умови:

Поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність перед спілкою та відповідає за зобов`язаннями позичальника всім належним майном (п. 2.1);

Поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість зав кредитним договором на вимогу спілки в тому числі в позовному порядку (п.2.4).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Поняття поруки закріплено у статті 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Виходячи із формулювання статті 553 ЦК України, договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя. Чинним законодавством також не встановлений обов`язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов`язань перед кредитором.

Можливе також укладення договору поруки за участі трьох суб`єктів - кредитора, поручителя і боржника. Такому договору притаманні ознаки змішаного, оскільки ним врегульовуються різні відносини: по-перше, між кредитором і поручителем щодо встановлення обов`язку останнього відповідати за порушення зобов`язання боржником; по-друге, між боржником і поручителем про оплату послуг за надану поруку; по-третє, між усіма суб`єктами у визначенні питань стосовно окремих умов поруки (часткова відповідальність поручителя чи у повному обсязі, солідарна чи субсидіарна тощо).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст 554 ЦК України).

Звертаючись з позовом до суду у цій справі, як на підставу для визнання недійсним оспорюваного договору поруки позивач вказував на те, що цей договір поруки укладено з порушенням чинного законодавства, а саме його укладення відбулось під впливом введення в оману, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч..1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 129 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи визнається недійсним.

Роз`ясненнями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що відповідно до ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Але, як вбачається з позовної заяви, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання договору поруки недійсним, після звернення відповідача до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 12167 від 30.08.2021 року з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 . Про що зазначає і сама позивачка.

При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст. 230 ЦК України при визнанні недійсним договору поруки міститься в постановах Касаційного господарського суду у складів Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 910/18618/19, від 01.12.2020 у справі № 910/18423/19, від 02.12.2020 у справі № 910/18056/19, від 09.12.2020 у справі № 910/18310/19, від 16.12.2020 у справі № 910/18599/19, від 23.12.2020 у справі № 910/18023/19, від 16.03.2021 у справі № 910/17988/19 та № 910/18603/19.

У даній справі, оспорюваний договір поруки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. (а.с. 26-27)

ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Посилання позивача на обставини, що кредитодавець не роз`яснив їй суті укладено договору, та мав умисл в своїх діях щодо неї як особи яку введено в оману, не підтверджуються матеріалами справи.

Відтак позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність кредитної спілки «Наші Люди» при укладенні договору поруки, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору, поруки недійсними, також не надано суду доказів вчинення щодо неї обману та тиску.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсними.

Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16, 203, 215, 230, 231 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Никифорак Володимир Михайлович до Кредитної спілки «Наші люди» про визнання недійсним договору поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя П.С. Гавалешко