Єдиний унікальний номер справи 183/7277/20
Провадження № 2/183/340/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Каракая В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», третя особа Міністерство охорони здоров`я України, про відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2020 року звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», третя особа Міністерство охорони здоров`я України Управління ліцензування та контролю якості надання медичної допомоги, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неналежним наданням медичної допомоги його малолітньому сину ОСОБА_2 , 2015 року народження. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 03 грудня 2017 року до 12 грудня 2017 року його син ОСОБА_2 , 2015 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради». У цей період його сину було надано некваліфіковану медичну допомогу з урахуванням неправомірних рішень і дій працівників відповідача та відсутності належної уваги з боку медичних працівників, що виразилось у неналежному призначенні препарату «магнію сульфат»; призначення препарату не оглянувши стан пацієнта; некваліфікованому виконанні медичним персоналом внутрішньом`язової ін`єкції. Результатом неналежно призначеного для застосування препарату, а також неналежним виконанням внутрішньом`язової ін`єкції стало утворення постін`єкційного абсцесу правої ягодиці, що потребувало проведення невідкладного хірургічного втручання під загальним наркозом і дренування порожнини абсцесу з встановленням дренажів в умовах КЗ «Дніпропетровська ОДКЛ» ДОР». Через ситуацію, що сталася, позивач звертався до різних інстанції з метою довести неправомірність дій працівників відповідача.

Некваліфікованим наданням медичної допомоги, неправомірними діями працівників відповідача позивачеві спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та хвилюванні за життя та здоров`я його дитини, погіршенні його психічного стану, внаслідок чого позивач втратив нормальний сон, не міг нормально відпочивати та працювати. На підставі душевних хвилювань у позивача розпочалася депресія та порушився звичайний спосіб життя, що в свою чергу негативно вплинуло на його відносини у родині. Протягом усього часу, який позивачеві знадобився для того, щоб довести неправомірність дій працівників відповідача, він зустрічав супротив у вигляді зволікань, недостовірної інформації та відписок. Всі ці обставини потребували додаткових зусиль для організації його життя. Завдану моральну шкоду, заподіяну працівниками відповідача, позивач оцінює у 35000 грн. і просить стягнути цю суму, а також судові витрати.

Відповідач, не погоджуючись з пред`явленим позовом подав відзив, у якому зазначив про правильність призначення дитині ОСОБА_2 , 2015 року народження, «магнію сульфату», наявність декількох можливих причин виникнення «постін`єкційного абсцесу правої сідниці» дитини, а не лише від неправильних дій медичної сестри при внутрішньом`язовому ведені магнію сульфату у праву сідницю. Вирок суду, яким би була доведена вина лікуючого лікаря, відсутній, кримінальне провадження закрите через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України в діях лікарів відповідача з причини відсутності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діяннями лікарів дитячого відділення при наданні ними медичної допомоги дитині ОСОБА_2 , 2015 року народження, та наслідками, що не є тяжкими для хворого.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що його позов ґрунтується лише на встановлених фактах неякісного та некваліфікованого надання медичної допомоги та неправомірних рішень та дій працівників відповідача. Його позов не базується на причинно-наслідковому зв`язку виникнення постін`єкційного абсцесу правої сідниці внаслідок дій медичних працівників, адже з`ясування причинно-наслідкового зв`язку встановлювалось для притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за «професійні правопорушення».

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що медичним персоналом лікарні зроблено все можливе для лікування хворого ОСОБА_2 , 2015 року народження.

Третя особа, не погоджуючись з позовними вимогами, подала пояснення, у яких зазначила про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу у її відсутність.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , наданим у засвідченій позивачем копії (а.с. 16).

З 03 грудня 2017 року до 12 грудня 2017 року малолітній ОСОБА_2 , 2015 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» і йому надавалася медична допомога, ця обставина визнана сторонами у справі і не підлягає доказуванню.

Позивач, звертаючись з цим позовом до суду про відшкодування завданої йому моральної шкоди, як на підставу позову посилається на неякісне та некваліфіковане надання медичної допомоги його синові, неправомірні рішення та дії працівників Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради».

Щодо якості надання медичної допомоги синові позивача суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90 (далі Положення) Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах:

епідеміологічного нагляду (спостереження), імунопрофілактики, промоції здорового способу життя та запобігання факторам ризику, попередження та зниження рівня вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення, безпеки харчових продуктів, регламентації факторів середовища життєдіяльності населення, гігієнічної регламентації небезпечних факторів, створення національної системи крові, управління системою якості щодо безпеки крові, біологічної безпеки та біологічного захисту, боротьби із стійкістю до протимікробних препаратів, реагування на небезпеки для здоров`я та надзвичайні стани в сфері охорони здоров`я, а також забезпечення формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення;

розвитку медичних послуг, впровадження електронної системи охорони здоров`я, забезпечення державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення;

технічного регулювання медичних виробів, медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують, косметичної продукції;

забезпечення населення якісними, ефективними та безпечними лікарськими засобами, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також безпечних медичних виробів та косметичної продукції;

розвитку кадрового потенціалу системи охорони здоров`я, вищої медичної, фармацевтичної освіти та науки.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Новомосковська центральна міська лікарня» не належить до сфери управління МОЗ України, засновником закладу є Новомосковська міська рада.

Відповідно до статті 22 Основ законодавства України про охорону здоров`я держава через спеціально уповноважені органи виконавчої влади здійснює контроль і нагляд за додержанням законодавства про охорону здоров`я, державних стандартів, критеріїв та вимог, спрямованих на забезпечення здорового навколишнього природного середовища і санітарно-епідемічного благополуччя населення, нормативів професійної діяльності в сфері охорони здоров`я, вимог Державної Фармакопеї, стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів і технологій.

З урахуванням зазначених вимог законодавства, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308, затверджено Порядок контролю якості медичної допомоги, відповідно до якого контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу.

Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників: організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги: вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги.

Зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров`я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною . освітою, які працюють у системі охорони здоров`я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Відповідно до Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 05 лютого 2016 року № 69, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за № 286/28416 (далі Положення), Клініко-експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України (далі КЕК МОЗ) є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку), що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі ЗОЗ), а також фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України (далі ФОП).

Виходячи зі змісту пункту 1 Положення, клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться клініко-експертною комісією Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі КЕК), які є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку).

Згідно з пунктами 21 та 25 Положення, за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування експерти КЕК надають Експертний висновок, який направляються для виконання до закладів охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України, щодо яких проводилася клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування, структурного підрозділу МОЗ України, який є відповідальним за організацію та координацію діяльності КЕК, а також видаються заявникам на їх вимогу.

Підставою для розгляду КЕК МОЗ відповідних клінічних питань профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у ЗОЗ та ФОП і здійснення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування відповідно до цього Положення є наказ МОЗ України.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування КЕК МОЗ проводиться після розгляду скарг КЕК Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Також клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування КЕК МОЗ проводиться у разі незгоди заявника з висновком за результатами клініко-експертної оцінки КЕК Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Основним завданням КЕК МОЗ є проведення експертної оцінки запитуваної КЕК МОЗ документації, яка передбачає клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування шляхом експертизи первинної облікової документації, клінічних питань профілактики, діагностики, медичного лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямом надання медичної допомоги та медичного обслуговування відповідно до вимог клінічних протоколів надання медичної допомоги, нормативно-правових актів у сфері охорони здоров`я.

Клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування проводиться у випадках смерті пацієнтів, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання ЗОЗ або ФОП стандартів медичної допомоги та медичного обслуговування, клінічних локальних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами заявника та/або особи, яка представляє інтереси заявника.

За результатами проведеної клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування складається Експертний висновок за формою, наведеною у додатку до цього Положення, який затверджується висновком за результатами клініко-експертної оцінки КЕК МОЗ за формою, наведеною у додатку до Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308 (далі - висновок КЕО).

До складу КЕК МОЗ входять працівники МОЗ України, спеціалісти, які мають відповідну кваліфікацію за спеціальністю, а також можуть входити інші фахівці та представники громадських організацій, асоціацій у сфері охорони здоров`я, представники професійних спілок, їх об`єднань у сфері охорони здоров`я, організацій роботодавців, їх об`єднань у галузі охорони здоров`я (за їх згодою).

Під час проведення КЕК МОЗ клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування без виїзду на місце конкретного випадку опрацьовуються офіційно надіслані копії (з печаткою ЗОЗ та підписом головного лікаря або заступника головного лікаря) або оригінали запитуваної документації.

Персональний склад КЕК МОЗ затверджується наказом МОЗ України. До роботи в КЕК МОЗ можуть бути залучені експерти з вищою освітою (за їх згодою). Експерт КЕК МОЗ проводить експертизу наданої документації за дорученням голови КЕК МОЗ. Експерт КЕК МОЗ проводить експертизу поданої документації особисто або в складі групи експертів залежно від випадку. Після закінчення експертизи експерт у дводенний строк повинен направити до КЕК МОЗ Експертний висновок.

За результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування експерти КЕК МОЗ надають до структурного підрозділу МОЗ України, який є відповідальним за організацію та координацію діяльності КЕК МОЗ, Експертний висновок.

27 березня 2018 року до МОЗ України надійшло звернення ОСОБА_1 від 21 березня 2018 року щодо перевірки КЕК МОЗ якості медичного обслуговування, наданого малолітньому ОСОБА_2 , 2015 року народження, в умовах Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» (а.с. 206-208).

Наказом МОЗ України від 21 листопада 2018 № 121-Адм «Про проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», малолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження, було включено до переліку осіб, які потребують проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» (а.с. 209).

За результатами КЕО якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування гр. ОСОБА_2 , було складено висновок про те, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування малолітньому ОСОБА_2 , 2015 року народження, у період з 03 грудня 2017 року до 12 грудня 2017 року в умовах Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» не відповідає стандартам та протоколам надання медичної допомоги (а.с. 211-213). Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Зазначений висновок відповідачем не оспорений і не спростований. Висновки експертиз, проведених в межах кримінального провадження № 00000093 від 17 жовтня 2019 року, внесеного за фактом вчинення діянь, що підпадають під правову кваліфікацію злочину, визначеного ч. 1 ст. 140 КК України, на які у своїх запереченнях посилається відповідач, зазначеного у вищенаведеному висновку КЕО, не спростовують і не стосуються предмета доказування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, відповідач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи, допит свідків, дослідження письмових доказів, наданих суду, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і завдана йому моральна шкода підлягає відшкодуванню.

У той же час, визначаючи розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, суд зазначає таке.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом установлено, що внаслідок надання медичної допомоги та медичного обслуговування малолітньому ОСОБА_2 , 2015 року народження, у період з 03 грудня 2017 року до 12 грудня 2017 року в умовах Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», яке не відповідало стандартам та протоколам надання медичної допомоги, позивачеві було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та хвилюванні за життя та здоров`я його дитини, погіршенні його психічного стану, внаслідок чого позивач втратив нормальний сон, не міг нормально відпочивати та працювати, відчував емоційну напругу, нервозність, переживання, порушився його звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на психоемоційний стан, що в свою чергу негативно вплинуло на його відносини у родині, а доведення неправомірності дій працівників відповідача потребувало додаткових зусиль для організації його життя.

Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, доведений факт того, що надання медичної допомоги та медичного обслуговування малолітньому ОСОБА_2 , 2015 року народження, у період з 03 грудня 2017 року до 12 грудня 2017 року в умовах Комунального некомерційного підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» не відповідало стандартам та протоколам надання медичної допомоги, суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити вимоги позивача частково та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», третя особа Міністерство охорони здоров`я України, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради»на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради»на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 120 (сто двадцять) гривень 11 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», , 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 40;

- третя особа Міністерство охорони здоров`я України, , 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7.

Повне рішення суду складено та підписано 27 лютого 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна