УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1002/15-ц

Провадження № 2/568/3/23

28 лютого 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі представника відповідача адвоката Віднік А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання комплексної господарської будівлі об`єктом права спільної сумісної власності та виділення частки в спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Радивилівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання комплексної господарської будівлі об`єктом права спільної сумісної власності та виділення частки в спільній сумісній власності.

Позивачем ОСОБА_1 27 лютого 2023 року подано заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились.

Представник відповідача адвокат Віднік А.М. щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про закриття провадження у справі не заперечувала. Також підтримала клопотання про притягнення позивача ОСОБА_1 до відповідальності за зловживання своїми процесуальними правами. В обґрунтування поданого клопотання, вказала, що у вказаній справі має місце зловживання позивачем своїми процесуальними правами при подачі позову до суду, надання недостовірної інформації, з метою введення суду в оману щодо фактичних обставин у справі з наміром досягти протиправного результату та тиску на відповідача. Також, позивач впродовж тривалого часу всіляко затягує судовий процес не з`являючись в судові засідання під надуманими підставами, як то хвороба позивача або його адвоката, заміна представника. Просить суд розглянути подане клопотання та притягнути позивача до відповідальності за зловживання своїми процесуальними правами.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про відмову від позову, клопотання про притягнення позивача до відповідальності за зловживання позивачем своїми процесуальними правами, суд зазначає наступне.

Щодо клопотання позивача про відмову від позову, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Згідно частин 1, 3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від частини позовних вимог, та на підставі ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі в цій частині, оскільки позивач відповідно до положень ст.ст.49, 255 ЦПК України відмовився від позову, підстави для неприйняття такої відмови судом не встановлені і відмова від позову не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін.

Щодо клопотання представника відповідача про притягнення позивача до відповідальності за зловживання процесуальними правами, то суд приходить до наступних висновків.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.10.2021 року у справі № 465/6555/16-ц, право на доступ до правосуддя право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Зі змісту п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України убачається, що зловживання процесуальними правами є подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета позову, який має очевидно штучний характер.

Враховуючи зазначені процесуальні положення, суд зазначає, що доводи представника відповідача, що позивач в позовній заяві не навів жодного належного, допустимого доказу для обґрунтування своїх позовних вимог, вказавши ряд недостовірних фактів, не надавши суду обґрунтованих доказів на користь безпідставного позову, не може вказувати на ознаки завідомо безпідставного позову, так як у відповідності до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Також представником відповідача не доведено на що саме спрямований умисел позивача у зв`язку із заявленням завідомо безпідставного позову, так як жодних дій щодо обмежень прав відповідача або будь-яке забезпечення позову суд не вчиняв.

Водночас ЦПК України не містить критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не вбачається за можливе.

Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Позивач, скориставшись своїм правом, подав заяву про відмову від позову.

Отже, суд доходить до висновку, що у клопотанні представника відповідача не наведено доводи, які б давали обґрунтовані підстави для висновку, що подача позивачем позову має ознаки саме зловживання процесуальним правом, а відтак вказане клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 260-261, 353-354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про визнання комплексної господарської будівлі об`єктом права спільної сумісної власності та виділення частки в спільній сумісній власності.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання комплексної господарської будівлі об`єктом права спільної сумісної власності та виділення частки в спільній сумісній власності - закрити.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Віднік А.М. про притягнення позивача ОСОБА_1 до відповідальності за зловживання своїми процесуальними правами відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 01.03.2023 року.

Суддя В.О.Троцюк