ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/972/22 Номер провадження 22-ц/814/2848/23Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради Фесенко Світлани Володимирівни на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2023 року (постановлену суддею Прасол Я.В., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за заявою Комунального підприємства «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги та понесених судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року Комунальне підприємство «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради (надалі КП «Миргородтеплоенерго») звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 15897,16 грн. та судового збору 248,10 грн.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою КП «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради.

Відмова вмотивована не дотриманням заявником вимог ст. 163 ЦПК України щодо надання доказів існування договірних правовідносин та наявності самого договору, укладеного зі споживачем, а також не надано належних доказів фактичного користування послугами.

З вказаною ухвалою суду не погодилася представник КП «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради Фесенко С.В.та подала на неї апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2023 року, та зобов`язати суд першої інстанції розглянути подану ними заяву про видачу судового наказу та задовольнити її. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, та такою що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що між КП «Миргородтеплоенерго» та споживачем виникли фактичні договірні відносини на підставі Типових індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, що свідчить про існування договірних правовідносин в сфері постачання теплової енергії, а отже у суду не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що КП «Миргородтеплоенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій зазначало, що ОСОБА_1 є споживачем послуг підприємства (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

За період з 01.10.2021 по 31.10.2022 споживач ОСОБА_1 заборгувала КП «Миргородтеплоенерго» за отримані комунальні послуги суму у розмірі 15897,16 грн.

В заяві підприємство вказувало, що 31.08.2020 та 01.10.2021 на офіційному сайті КП «Миргородтеплоенерго» опубліковано Типові публічні договори про надання комунальних послуг для їх укладення шляхом приєднання всіма споживачами послуг, які набрали чинності через 30 днів після їх публікації на офіційному сайті. Отже, оскільки у споживача не виникло заперечень щодо укладання договору, з жовтня 2020 року між сторонами виникли фактичні договірні відносини.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.165 ЦПК України, дійшов висновку, що заява КП «Миргородтеплоенерго» про видачу судового наказу не підлягає задоволенню з огляду на те, що до заяви не було додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

За змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Водночас не будь-яка вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягає задоволенню в порядку наказного провадження.

Так, відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу обов`язково додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до роз`яснень п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» у разі заявлення вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч зазначеним вище вимогам, КП «Миргородтеплоенерго» до заяви не додано копію підписаного сторонами договору (електронного договору), укладеного між заявником та боржником ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості.

Доказів про існування договірних відносин між заявником та боржником в період з жовтня 2021 до жовтня 2022 року, і взагалі будь-яких доказів на підтвердження існування підстав для стягнення з боржника заборгованості за вказаний період, до заяви не додано. При цьому у тексті заяви про видачу судового наказу є посилання лише на умови типового договору як підставу виникнення у боржника сплачувати за постачання теплової енергії.

За правовим висновком, висловленим у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 210/5796/16-ц, хоча відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі послуги надаються виключно на договірних засадах, стаття 20 цього ж закону передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати такі послуги за тарифами для населення встановленими виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування. Водночас споживач для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг за загальним правилом не є перешкодою для стягнення плати за фактично спожиті послуги, але обумовлює розгляд таких вимог доказуванням обсягів та періодів фактичного споживання таких послуг, їх вартості тощо, навіть в порядку наказного провадження.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні, і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.

Заява та додані до неї матеріали не містять жодного доказу на підтвердження обґрунтованості нарахувань плати за постачання теплової енергії (їх фактичних та нормативних підстав).

Доводи апеляційної скарги про розміщення Типового договору на офіційному сайті в установленому законом порядку та те що він є у вільному доступі, що свідчить про виниклі між сторонами договірні відносини само по собі не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та не доводить факту безспірності заявленої грошової вимоги.

Апеляційний суд вважає, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом укладення договору, оскільки такий факт підлягає доказуванню за загальними правилами ЦПК України, що вже унеможливлює розгляд такої категорії справ в наказному, безспірному порядку.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачі судового наказу в зв`язку із недотриманням заявником вимог п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради Фесенко Світлани Володимирівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 09 березня 2023 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.А. Гальонкін ________________ О.Ю. Кузнєцова