Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів:
Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., постановою від 15 лютого 2023 року касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка підписана представником ОСОБА_10 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року задовольнив частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року у частині позовних вимог ОСОБА_11 , правонаступниками якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 , до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової шкоди скасував та ухвалив у цій частині нове рішення. Позовні вимоги до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової шкоди задовольнив частково; стягнув із Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по 237 750,42 грн компенсації майнової шкоди (кожному): на користь ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_7 ; на користь ОСОБА_1 ; на користь ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 ; на користь ОСОБА_8 ; на користь ОСОБА_9 . В іншій частині позовних вимог до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування майнової шкоди відмовив.
У справі, що переглядається, позов мотивований тим, що ОСОБА_11 був власником нежитлового приміщення загальною площею 278,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 2015 року.
24 липня 2017 року та 04 серпня 2017 року співробітники КП «Київблагоустрій» знищили зазначене нежитлове приміщення, відкрито заволоділи конструктивними елементами, обладнанням, будівельними матеріалами, чим завдали йому майнову шкоду. Позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів грошову компенсацію майнової шкоди в розмірі 1 863 852,96 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_11 , правонаступниками якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 , відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року змінено з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема тим, що саме з вини відповідальних осіб КП «Київблагоустрій» було вчинено дії щодо знищення належного ОСОБА_11 майна. Розмір майнової шкоди, заявлений позивачами, в сумі 1 863 852,96 грн, не доведений належними та допустимими доказами, оскільки наданий кошторис відновлювальних робіт нежитлового приміщення від 09 серпня 2017 року, як єдиний доказ на підтвердження розміру майнової шкоди, не може бути підтвердженням реальної вартості втраченого майна та відповідно майнової шкоди у вказаному в позові розмірі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подану представником ОСОБА_10 , задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у частині позовних вимог до КП «Київблагоустрій» про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції в зазначеній частині мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, не взявши до уваги наданий позивачем на підтвердження розміру завданої майнової шкоди кошторис, не мотивував належним чином свій висновок щодо відхилення цього доказу, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За результатами нового апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування майнової шкоди залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

ОСОБА_11 був власником нежитлового приміщення, загальною площею 278,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 23-26 серпня 2016 року співробітники КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) знищили вказане нежитлове приміщення. У вересні 2016 року ОСОБА_11 звернувся із позовом до КП «Київблагоустрій» про відшкодування шкоди. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від

15 вересня 2017 року скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Київблагоустрій» на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди по 14 285,71 грн на кожного. При вирішенні питання про розмір відшкодування суд виходив з того, що вартість пошкодженого майна складає

100 000 грн;

Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено доручення від 14 липня 2017 року № 004-7300 про вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, зокрема, споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та огорожі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (відповідно до припису від 11 липня

2017 року № 1715429, від 30 червня 2017 року № 1713946). Відповідно до актів демонтажу від 10 серпня 2017 року № 03-462/ВК, від 11 серпня 2017 року

№ 03-465/ВК та від 24 липня 2017 року ТОВ «Вістекс-Компані» на підставі припису від 11 липня 2017 року № 1715429 та доручення Департаменту проведено демонтаж майна, розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 . Проведення демонтажу Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради доручено 14 липня 2017 року КП «Київблагоустрій». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі

№ 826/8873/17 визнано протиправним та скасовано припис КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2017 року № 1715429;

при зверненні із позовом позивач зазначав, що співробітники КП «Київблагоустрій» знищили належне йому на праві власності майно - нежитлове приміщення, загальною площею 278,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали йому майнову шкоду у розмірі 1 863 852,96 грн. Будь-яких доказів про вартість знищеного майна позивач не надав. Клопотання про проведення судової експертизи для визначення розміру збитків не заявляв. На підтвердження розміру майнової шкоди позивач посилався на кошторис відновлювальних робіт нежитлового будинку (приміщення) (літ. А) від 09 серпня 2017 року, який підписано директором ТОВ «Вест Будмайстер». У судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник позивачів зазначив, що у 2016 році співробітники КП «Київблагоустрій» знесли належне позивачу нежитлове приміщення до фундаменту, проте надалі позивач відновив цю будівлю майже до даху. Будівельні роботи ще не були завершені, коли відповідач вдруге демонтував уже майже відновлену будівлю. Представниця відповідача зазначила, що знищена будівля не була відновлена до попереднього стану, а на майданчику було встановлено металеві конструкції. Саме ці металеві конструкції і буди демонтовані у 2017 році. Зазначені конструкції знаходяться у них на зберіганні;

при повторному апеляційному розгляді колегія суддів також робить висновок, що зазначений кошторис не є доказом вартості знищеного майна. За своєю суттю наданий кошторис - це не документ, який підтверджує розмір витрат, які були здійснені при відновленні будівлі після її знищення у 2016 році та не є оцінкою відновленої будівлі. У ньому лише визначено розмір матеріалів та робіт, які необхідно здійснити для відновлення демонтованої відповідачем будівлі. При цьому, як вказує позивач будівля була повністю знищена 04 серпня 2017 року, а кошторис складено 09 серпня 2017 року, що ще раз підтверджує, що зазначений кошторис складено для визначення вартості робіт та матеріалів, які можуть бути необхідними в майбутньому для проведення будівельних робіт. При цьому до кошторису не додано плану будівлі, яку необхідно збудувати та не зазначено на підставі яких даних цей кошторис складено. За доводами позивача будівля була повністю знищена, проте у кошторис включені, серед іншого, такі роботи як демонтаж металоконструкцій, демонтаж стін з пінополистирольних блоків, демонтаж ділянки стін з газоблоків, демонтаж армопояса, демонтаж монолітних перемичок, демонтаж дерев`яного перекриття, демонтаж покрівлі. Будь-яких пояснень про те, як можна демонтувати те, що уже демонтовано відповідачем представник позивачів не надав. У кошторис включено також виготовлення і монтаж металоконструкцій, проте, як вказала представниця відповідача, демонтовані металоконструкції знаходяться у них на зберіганні і з вимогами про повернення цих конструкцій позивачі до них не зверталися;

оскільки наданий позивачем кошторис від 09 серпня 2017 року не підтверджує ні вартість майна, яке було знищене, ні вартість робіт та матеріалів, які необхідні для відновлення саме знищеного майна, колегія судів приходить до висновку, що позивачами не доведено розмір заподіяної шкоди, що є підставою для відмови у позові. Незважаючи на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову до КП «Київблагоустрій» з тих підстав, що це підприємство не є належним відповідачем, сама по собі відмова у задоволенні позову є правильною, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду;

колегія суддів звернула увагу на те, що позивач звернувся із позовом у серпні 2017 року, вважаючи, що демонтаж належної йому будівлі проведено незаконно. Рішення, яким визнано припис КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від

11 липня 2017 року № 1715429 протиправним та скасовано цей припис у справі

№ 826/8873/17, ухвалено 05 червня 2018 року. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року скасована постановою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року, а справу передано на новий апеляційний розгляд. Після повторного апеляційного розгляду постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2018 року, яким відмовлено ОСОБА_11 у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування припису КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2017 року № 1715429. Суд першої інстанції не міг врахувати зазначені судові рішення, проте, оскільки позов заявлено з підстав неправомірності знесення будівлі, що належала позивачу, ці рішення мають суттєве значення при перегляді справи в апеляційному порядку.

Верховний Суд зазначив, що у справі, що переглядається:

при зверненні із позовом ОСОБА_11 вказував, що він був власником нежитлового приміщення загальною площею 278,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 2015 року. У відповідь на його клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки за вказаною адресою Київська міська рада прийняла рішення від 05 березня 2015 року № 210/1075 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі

ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлового будинку, магазину». Разом з тим 24 липня 2017 року та 04 серпня 2017 року співробітники КП «Київблагоустрій» знищили зазначене нежитлове приміщення, відкрито заволоділи конструктивними елементами, обладнанням, будівельними матеріалами, чим завдали йому майнову шкоду;

суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину;

суд апеляційної інстанції встановив, що особою, яка завдала шкоду, є КП «Київблагоустрій»;

при оцінці кошторису відновлювальних робіт нежитлового приміщення від 09 серпня 2017 року, апеляційний суд вважав, що кошторис не є доказом вартості знищеного майна, оскільки у ньому лише визначено розмір матеріалів та робіт, які необхідно здійснити для відновлення демонтованої відповідачем будівлі. Апеляційний суд зазначив, що за доводами позивача будівля була повністю знищена, проте у кошторис включені, серед іншого, такі роботи як демонтаж металоконструкцій, демонтаж стін з пінополистирольних блоків, демонтаж ділянки стін з газоблоків, демонтаж армопояса, демонтаж монолітних перемичок, демонтаж дерев`яного перекриття, демонтаж покрівлі. Будь-яких пояснень про те, як можна демонтувати те, що уже демонтовано відповідачем представник позивачів не надав;

апеляційний суд не врахував, що КП «Київблагоустрій» не надало доказів на спростування розміру майнової шкоди, правом на призначення у справі судової експертизи відповідач не скористався;

апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідач не довів відсутність протиправності та вини у завданні майнової шкоди. Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі;

обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що у кошторисі відновлювальних робіт нежитлового приміщення від 09 серпня 2017 року безпідставно включені роботи щодо демонтажу металоконструкцій, демонтаж стін з пінополистирольних блоків, демонтаж ділянки стін з газоблоків, демонтаж армопояса, демонтаж монолітних перемичок, демонтаж дерев`яного перекриття, демонтаж покрівлі (у загальному розмірі 199 600 грн), оскільки за доводами позивача будівля була повністю знищена;

за таких обставин, з урахуванням того, що КП «Київблагоустрій» не спростувало розміру майнової шкоди, завданої позивачам, з КП «Київблагоустрій» на користь позивачів належить стягнути компенсацію майнової шкоди у загальному розмірі 1 664 252,96 грн (1 863 852,96 грн - 199 600 грн). У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення компенсації майнової шкоди належить відмовити.

Не можу погодитись із зазначеним з таких мотивів.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При наданні оцінки наданого позивачами кошторису відновлювальних робіт нежитлового приміщення від 09 серпня 2017 року як письмового доказу суд апеляційної інстанції врахував, що:

у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник позивачів зазначив, що у 2016 році співробітники КП «Київблагоустрій» знесли належне позивачу нежитлове приміщення до фундаменту, проте надалі позивач відновив цю будівлю майже до даху. Будівельні роботи ще не були завершені, коли відповідач вдруге демонтував уже майже відновлену будівлю. Представниця відповідача зазначила, що знищена будівля не була відновлена до попереднього стану, а на майданчику було встановлено металеві конструкції. Саме ці металеві конструкції і буди демонтовані у 2017 році. Зазначені конструкції знаходяться у них на зберіганні;

за своєю суттю наданий кошторис - це не документ, який підтверджує розмір витрат, які були здійснені при відновленні будівлі після її знищення у 2016 році та не є оцінкою відновленої будівлі. У ньому лише визначено розмір матеріалів та робіт, які необхідно здійснити для відновлення демонтованої відповідачем будівлі. Зазначений кошторис складено для визначення вартості робіт та матеріалів, які можуть бути необхідними в майбутньому для проведення будівельних робіт. У кошторис включено також виготовлення і монтаж металоконструкцій, проте, як вказала представниця відповідача, демонтовані металоконструкції знаходяться у них на зберіганні і з вимогами про повернення цих конструкцій позивачі до них не зверталися;

оскільки наданий позивачем кошторис від 09 серпня 2017 року не підтверджує ні вартість майна, яке було знищене, ні вартість робіт та матеріалів, які необхідні для відновлення саме знищеного майна, колегія судів приходить до висновку, що позивачами не доведено розмір заподіяної шкоди, що є підставою для відмови у позові.

Таким чином, при повторному апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки зазначеного письмового доказу на підтвердження розміру шкоди та належним чином мотивував свій висновок щодо його відхилення.

За встановлених у цій справі обставин колегії суддів слід було погодитися з висновком апеляційного суду, що наданий позивачами кошторис відновлювальних робіт нежитлового приміщення від 09 серпня 2017 року не є доказом вартості знищеного майна, тому не підтверджує розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, оскільки з урахуванням змісту позовних вимог щодо наявності шкоди, яка пов`язана зі демонтажем та заволодінням (втратою) конструктивних елементів та будівельних матеріалів нежитлового приміщення, а також положення статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягав відшкодуванню позивачам, мав визначатись відповідно до реальної вартості втраченого майна (конструктивних елементів та будівельних матеріалів нежитлового приміщення), а в разі їх пошкодження - виконання робіт необхідних для їх відновлення, а не відповідно до вартості матеріалів та робіт, які необхідно здійснити для відновлення забудови (нежитлового приміщення).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Тому постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині належало залишити без змін.

Суддя Є. В. Краснощоков