Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2023 Справа №607/15591/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого судді Братасюка В.М.

- за участю секретаря с/з Мокрій М.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, котра продовжує навчання та додаткових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра проживає з позивачем та навчається у Західноукраїнському національному університеті.

Просить суд стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з дати подання позову та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку, та 1/2 частини оплаченої позивачем суми за І семестр навчання, що становить 7830 грн. додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування вимог зазначає, що дочка сторін спору навчається у Західноукраїнському національному університеті на платній формі навчання, проживає разом з позивачем, не працює, оскільки навчається на денній формі, відповідач ухиляється від утримання власної повнолітньої дочки та добровільно не надає матеріальної допомоги.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

17 березня 2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який суд не приймає до уваги, оскільки останній подано поза межами встановленого процесуального строку. Крім того, 17 квітня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який суд також відхиляє, оскільки він поданий поза межами процесуальних строків.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, проте попередньо позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте 17.03.2023 подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до 23 річного віку. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, але не довше ніж до 23 річного віку. У задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що дійсно навчається на денній платній формі навчання у Західноукраїнському національному університеті, проживає разом із матір`ю, а батько не надає їй матеріальної допомоги.

Свідок ОСОБА_5 , яка є дочкою сторін по справі, в судовому засіданні вказала, що Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 386759 від 31.08.2022 був підписаний нею, проте кошти для оплати даних послуг надала ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Оскільки ця обставина не заперечується сторонами, і в силу ст. 82 ЦПК України, не потребує доказування, судом встановлено, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.03.2022.

У шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра після розірвання шлюбу батьків залишилась проживати з матірю позивачем ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 40, яка видана 12.09.2022 Західноукраїнським національним університетом, ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання за контрактом у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 073 «Менеджмент». Освітній ступінь бакалавр. Початок навчання за обраною спеціальністю 05.09.2022.

31 серпня 2022 року між Західноукраїнським національним університетом та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було укладено Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 386759 від 31.08.2022. Предметом цього договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 120060,00 грн. Вартість платної освітньої послуги за 2022-2023 роки навчання 31320,00 грн.

Відповідно до квитанції № 14 від 01.09.2022, ОСОБА_4 внесла кошти за навчання за Договором № 386759 від 31.08.2022 в сумі 15660,00 грн., отримувач Західноукраїнський національний університет.

Так, станом на час внесення коштів (01.09.2022) ОСОБА_4 виповнилось 17 років.

Суд встановив, що кошти для внесення плати за навчання у Західноукраїнському національному університеті ОСОБА_4 надала її мати позивач по справі.

Сторонами спору визнана та обставина, що позивач проживає разом з дочкою ОСОБА_4 окремо від відповідача, і саме матір несе основні витрати на утримання повнолітньої дочки, котра навчається на денній формі навчання.

28 червня 2022 року відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видано 28.06.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ст. 200 СК України).

У п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року Пленум Верховного суду України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16-ц Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Згідно статті 182 Сімейного кодексу України та ч. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , те, що вона навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати та матеріально себе повністю забезпечувати, а відповідач не виконує обов`язку щодо її утримання, як такої, що навчається. Окрім того, суд враховує вік та потреби повнолітньої ОСОБА_4 .

Суд також враховує майновий стан відповідача, який є працездатним, обставини про його незадовільний стан здоров`я не встановлено, на утриманні відповідача перебувають батьки пенсійного віку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (інвалід ІІ групи, довічно) та 28.06.2022 відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 .

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 50% внеску за перший семестр навчання дочки в сумі 7830,00 грн.суд зауважує наступне.

Позивач на підтвердження обставин сплати коштів за навчання у ВУЗі за І семестр 2022 навчального року надала суду квитанцію № 14 від 01.09.2022 на суму 15660,00 гривень, платник - ОСОБА_4 , отримувач - Західноукраїнський національний університет, призначення платежу за навчання, оплата за договором № 386759 від 31.08.2022.

Відтак, цю суму коштів, яку надала позивач своїй дочці ОСОБА_4 , були зараховані за навчання останньої до досягнення нею повноліття.

Так, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Виходячи із аналізу статті 185 СК України та встановлених обставин справи, що є предметом доказування, суд вважає, що оплата за навчання у вищому навчальному закладів для здобуття професійної освіти є тими особливими обставинами, щодо яких передбачено стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, відповідно до положень статті 185 СК України.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Крім того, згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, керуючись ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 180, 181, 182, 185, 199 Сімейного Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягувати з 03.11.2022 року і до завершення навчання на денній формі навчання в Західноукраїнському національному університеті спеціальність «Менеджмент», але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 7830 гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 1073, 60 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області у 30-денний строк з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк