Справа № 448/1379/19 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/857/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача МТСБУ Приступи Л.Л., представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Мостиського районного суду Львівської області в складі судді Кічака Ю.В. від 10 листопада 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною роботою, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року в позові Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, відмовлено.

Вказане рішення оскаржило Моторне (транспортне) страхове бюро України.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги МТСБУ, стягнувши з ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на користь МТСБУ 100790, 00 грн. виплаченого відшкодування і судові витрати судовий збір.

Вважають, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, судом не доведено обставин, що мають значення для справи, однак суд першої інстанції визнав їх встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Звертають увагу, що відповідач визнаний винуватцем ДТП від 27.03.2016р., в результаті якого заподіяв шкоду здоров`ю і майну потерпілого, залишив місце ДТП з пораненою людиною, в порушення Закону експлуатував транспортний засіб без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, не повідомив МТСБУ у встановлений Законом термін про ДТП, не вжив жодних заходів для відшкодування заподіяної шкоди потерпілій особі самостійно. В свою чергу, МТСБУ діяло в межах Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме на підставі довіреності від потерпілої у ДТП особи і заяви повіреного з долученими до неї документами виплатило регламентну виплату згідно з оціненим сертифікованою організацією збитком, а отже, відповідно до підпункту 38.2.1, п. 38.2 ст. 38 Закону має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, за участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення щодо відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 22, 237, 1000,1003,1006, 1191 ЦК України, п.1.3 ст.1, п. 22.1 ст.22, ст.ст. 33, 35, 36, п. 38.2.1 п.41.1 ст.41, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 76, ч.1,2 ст. 77, ч.1, ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89, ст.ст.141, 263 ЦПК України, рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, 4909/04, §58), та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 (відповідача ОСОБА_1 ), а також транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого був саме ОСОБА_4 . Суд встановив, що цивільна-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Фольксваген», 2002р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3899855. На день вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тобто не було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.05.2016р., яка набрала законної сили 07.06.2016р., ОСОБА_3 (відповідача ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП. У червні 2016р., зокрема 03.06.2016р., ОСОБА_4 відчужив належний йому транспортний засіб марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , іншій особі ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої 03.06.2016р. державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Поливка В.І. Факт фактичного відчуження автомобіля на підставі довіреності підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 . Суд зазначив, що в матеріалах справи наявні наступні письмові докази, на які покликається сторона позивача в обґрунтування підставності позову: - заява ОСОБА_5 , датована 01.06.2016р. (тобто ще до моменту складення на його ім`я довіреності від імені довірителя ОСОБА_4 ), адресована в МТСБУ, про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27.03.2016р. за участю транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . У вказаній заяві ОСОБА_5 клопотав про здійснення відшкодування шляхом перерахування коштів на його ( ОСОБА_5 ) розрахунковий рахунок; - протоколи огляду транспортного засобу (автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 ) від 26.06.2016р. та від 27.06.2016р., складені оцінювачем ОСОБА_6 , один з яких підписаний ОСОБА_5 як власником (довіреною особою); - Звіт про оцінку №523/16 автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконаний оцінювачем ОСОБА_6 , затверджений директором ДП «Експерт Сервіс Авто». У звіті є покликання на те, що оцінка виконана на підставі заяви ОСОБА_4 , дата складання звіту 28.06.2016р. Згідно висновку даного звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 155 121, 80 грн.; - заява від імені ОСОБА_4 про перерахування належних йому коштів за проведення авто товарознавчого дослідження на рахунок ОСОБА_5 , адресована директору департаменту МТСБУ, датована 29.06.2016р. Згідно платіжного доручення №8830рв від 11.11.2016р. МТСБУ як платником перераховано ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 100790 грн. Призначення платежу страхове відшкодування згідно наказу №8830 від 11.11.2016р., ОСОБА_5 . Згідно квитанції №284 від 29.06.2016р. плата за експертне дослідження транспортного засобу становила 790 грн. При оцінці зазначених вище письмових доказів, зокрема довіреності від 03.06.2016р., заяви ОСОБА_5 від 01.06.2016р., протоколів огляду транспортного засобу, звіту про оцінку транспортного засобу від 28.06.2016р., заяви ОСОБА_4 від 29.06.2016р. суд приймав до уваги показання свідка ОСОБА_4 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні. Суд зазначив, що свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області, відбулась за участі транспортного засобу марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував саме він ( ОСОБА_4 ). Саме він (свідок) станом на 27.03.2016р. був власником даного транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 ., та являється потерпілим від даної ДТП. На час дорожньо-транспортної пригоди він мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ствердив, що належний йому транспортний засіб марки «Фольксваген» був 2002р.в. Після ДТП не хотів користуватись даним автомобілем та продав такий ОСОБА_5 за ціною близько 3000 доларів США. Відчуження автомобіля фактично мало місце на підставі довіреності. Після відчуження транспортного засобу бачив, що даний автомобіль з тими ж номерними знаками їздить по місту Самбір Львівської області. Щодо розміру заподіяного збитку внаслідок ДТП, то вважає, що автомобіль пошкоджено орієнтовно на 3 000 доларів США. Ствердив, що він (свідок) не звертався до МТСБУ з будь-якими заявами та не отримував жодних коштів від позивача. Пояснив, що ОСОБА_5 говорив йому (свідку), що найме експерта та «все рішить», організує виплату страхового відшкодування та обіцяв поділитись отриманими коштами, при цьому близько 85-90% страхового відшкодування мав отримати саме він (свідок ОСОБА_4 ), а ОСОБА_5 мав отримати 10-15% з отриманих коштів. В подальшому він (свідок ОСОБА_4 ) як потерпілий від ДТП ніякої грошової виплати не отримував, натомість йому сказали, що нічого з того не вийшло. Він ( ОСОБА_4 ) до експерта не звертався, при оцінці автомобіля особисто не був, а його підпис у заяві, адресованій в МТСБУ, є підробленим. Оглянувши в судовому засіданні довіреність на ім`я ОСОБА_5 та заяву в МТСБУ від 29.06.2016р., свідок ОСОБА_4 ствердив, що на довіреності наявний саме його (свідка) особистий підпис, натомість в заяві підпис не його. Також свідок в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що до нього телефонували з МТСБУ з метою з`ясування факту отримання ним виплачених позивачем грошових коштів (регламентної виплати) та він (свідок) в ході телефонної розмови заперечив факт отримання таких коштів. Таким чином, суд вважав, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка місце 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області за участю автомобілів марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , потерпілим є власник транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 . Суд зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого ОСОБА_4 була заподіяна шкода, яка пов`язана з пошкодженням транспортного засобу марки «Фольксваген» та саме він мав право на її відшкодування. Натомість, суд встановив, що потерпілий ОСОБА_4 з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.03.2016р., не звертався, жодних осіб на звернення за таким відшкодуванням не уповноважував, жодного страхового відшкодування (регламентної виплати) від позивача не отримував. Зазначені обставини ОСОБА_4 підтвердив в судовому засіданні. Суд не приймав до уваги доводів сторони позивача про те, що регламентна виплата належно виплачена ОСОБА_5 , зокрема в тій частині, що «до заяви про виплату страхового відшкодування була долучена нотаріально посвідчена довіреність від 03.06.2016р., якою ОСОБА_4 (власник пошкодженого автомобіля) уповноважив ОСОБА_5 на вчинення певних юридичних дій; в даній довіреності прямо зазначено, що вона видана на підставі договору доручення, укладеного в усній формі між довірителем та повіреним, відтак, ОСОБА_5 був уповноважений вчиняти і дії щодо ДТП від 27.03.2016р.; власник автомобіля ОСОБА_4 не вимагає від відповідача відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про те, що в межах ліміту відповідальності шкода йому відшкодована», оскільки ОСОБА_4 , безпосередньо допитаний в судовому засіданні, заперечив факт відшкодування йому шкоди позивачем по справі, як і заперечив факт підписання будь-яких заяв, адресованих на адресу позивача. Суд зазначив, що в судовому засіданні ОСОБА_4 ствердив, що довіреність на ім`я ОСОБА_5 від 03.06.2016р. була видана у зв`язку з відчуженням йому автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та саме у такий спосіб на підставі довіреності він ( ОСОБА_4 ) продав ОСОБА_5 належний йому автомобіль. Також суд звернув увагу на те, що звернення ОСОБА_5 до позивача з заявою про відшкодування шкоди мало місце 01.06.2016р. та передувало оформленню правовідносин представництва між довірителем ОСОБА_4 та повіреним ОСОБА_5 , яке мало місце 03.06.2016р. Відтак, суд вважав, що станом на 01.06.2016р. ОСОБА_5 не був уповноважений на вчинення будь-яких юридичних дій від імені ОСОБА_4 . Суд погодився з доводами сторони відповідача, що у даному випадку позивач безпідставно здійснив регламентні виплати у зв`язку з пошкодженням у ДТП автомобіля ОСОБА_4 , марки Фольксваген, 2002 року випуску, громадянину ОСОБА_5 у розмірі 100 тис. грн., оскільки він не був потерпілим у даній ДТП, не був власником чи володільцем транспортного засобу, спадкоємцем, особою, яка керувала транспортним засобом чи мала право на отримання страхового відшкодування на підставі довіреності. Також суд критично оцінив звіт №523/16 від 28.06.2016р. у зв`язку з наявністю значної кількості виявлених суперечностей та порушень вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині порядку та строків вчинення дій у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а також в частині оцінки майна та порядку розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу - як з боку осіб, зацікавлених в отриманні страхового відшкодування, так і з боку осіб, уповноважених на визначення вартості матеріального збитку та виплати страхового відшкодування (регламентної виплати). Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважав, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є безпідставними та не підлягають до задоволення. Також суд зазначив, що відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

6.09.2019 Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просили:

- стягнути з ОСОБА_3 кошти в розмірі понесених витрат: 100790, 00 грн. основний борг; судовий збір в розмірі 1921,00 грн., а всього 102 711, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участі транспортного засобу марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , а також транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказана ДТП відбулась з вини відповідача ОСОБА_3 , що стверджується постановою Мостиського районного суду Львівської області від 27.05.2016р. Внаслідок вказаної ДТП власнику іншого автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 завдано матеріальних збитків на суму 155 121,80 грн., згідно із Звітом про оцінку автомобіля №523/16 від 28.06.2016р. Вказує, що позивачем відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено потерпілому регламентну виплату в розмірі 100790 грн., з яких 790 грн. за експертне дослідження пошкодженого автомобіля. Зазначена регламентна виплата здійснена позивачем за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року уточнено анкетні дані відповідача по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою та вирішено вважати відповідачем по справі « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвала мотивована тим, що в позовній заяві вказано відомості про відповідача, а саме прізвище ім`я, по батькові та дата народження - « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча дійсним є « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підтвердження цього останній надав суду копію паспорта громадянина України. Крім цього, з повідомлення Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 12.11.2019р. №02.27 891, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією і тією ж особою, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 (відповідача ОСОБА_1 ), а також транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.05.2016р., яка набрала законної сили 07.06.2016р., ОСОБА_3 (відповідача ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП (а.с. 4).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого був саме ОСОБА_4 .

Цивільна-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Фольксваген», 2002р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3899855 (а.с. 7).

На день вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тобто не було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У 3.06.2016р., ОСОБА_4 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_5 , посвідчена державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Поливка В.І. (а.с. 6). Відповідно до такої довіреності ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси, як власника приватного транспортного засобу, що пов`язані з його експлуатацією та утриманням, керуванням у тому числі за кордоном (при умові оформлення відповідного свідоцтва до реєстрацію органами ДАІ), а також надає представнику право продати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 10.08.2012 року ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області з обслуговуванням м. Самбір та Самбірського району, транспортний засіб - автомобіль пасажирський - В, марки VOLKSWAGEN, модель Т4. (2002 року випуску: номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ; реєстраційний N НОМЕР_5 . ОСОБА_4 вказаною довіреністю надав ОСОБА_5 право зняти транспортний засіб з обліку та при потребі, отримати транзитні номери в органах ДАІ, подавати від його імені заяви у відповідні установи, отримувати необхідні довідки і документи, укладати на власний розсуд договори позички, відчуження Т3, розписуватися за нього, отримувати належні йому гроші; сплатити держмито чи податок з доходу, внаслідок відчуження транспортного засобу, представляти його інтереси з усіх питань, що пов`язані з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, його ремонтом та переобладнанням (заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, його кольору, шасі, реєстраційних номерів), проходження ТО; в разі втрати реєстраційного документа одержати його дублікат, у випадку пошкодження транспортного засобу іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди, одержувати та сплачувати по таким договорам грошові суми (страхові відшкодування): вчиняти всі інші дії, що пов?язані з виконавним цієї довіреності.

ОСОБА_5 звернувся з заявою до МТСБУ, про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , що сталася 27.03.2016р. за участю транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . У вказаній заяві ОСОБА_5 клопотав про здійснення відшкодування шляхом перерахування коштів на його ( ОСОБА_5 ) розрахунковий рахунок (а.с. 5). І хоч така заява датована ОСОБА_5 1.06.2016 року зареєстрована вона у позивача 29.07.2016 року з пакетом документів та передана на вирішення 1.08.2016 року. Тобто надійшла до позивача на час дії згаданої вище довіреності.

Згідно звіту №523/16 від 28.06.2016 року про оцінку автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконаний оцінювачем ОСОБА_6 , затверджений директором ДП «Експерт Сервіс Авто», який здійснювався на підставі згаданої заяви, протоколоу огляду транспортного засобу ОСОБА_4 від 27.06.2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 155 121, 80 грн. (а.с. 8-11).

Згідно платіжного доручення №8830рв від 11.11.2016р. МТСБУ як платником перераховано ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 100790 грн. Призначення платежу страхове відшкодування згідно наказу №8830 від 11.11.2016р., ОСОБА_5 (а.с. 14).

Згідно квитанції №284 від 29.06.2016р. плата за експертне дослідження транспортного засобу становила 790 грн.

Дійсно свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27.03.2016р. в с.Шегині Мостиського району Львівської області, відбулась за участі транспортного засобу марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував саме він ( ОСОБА_4 ). Саме він (свідок) станом на 27.03.2016р. був власником даного транспортного засобу марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 ., та являється потерпілим від даної ДТП. На час дорожньо-транспортної пригоди він мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Ствердив, що належний йому транспортний засіб марки «Фольксваген» був 2002р.в. Після ДТП не хотів користуватись даним автомобілем та продав такий ОСОБА_5 за ціною близько 3000 доларів США. Відчуження автомобіля фактично мало місце на підставі довіреності. Після відчуження транспортного засобу бачив, що даний автомобіль з тими ж номерними знаками їздить по місту Самбір Львівської області. Щодо розміру заподіяного збитку внаслідок ДТП, то вважає, що автомобіль пошкоджено орієнтовно на 3 000 доларів США. Ствердив, що він (свідок) не звертався до МТСБУ з будь-якими заявами та не отримував жодних коштів від позивача. Пояснив, що ОСОБА_5 говорив йому (свідку), що найме експерта та «все рішить», організує виплату страхового відшкодування та обіцяв поділитись отриманими коштами, при цьому близько 85-90% страхового відшкодування мав отримати саме він (свідок ОСОБА_4 ), а ОСОБА_5 мав отримати 10-15% з отриманих коштів. В подальшому він (свідок ОСОБА_4 ) як потерпілий від ДТП ніякої грошової виплати не отримував, натомість йому сказали, що нічого з того не вийшло. Він ( ОСОБА_4 ) до експерта не звертався, при оцінці автомобіля особисто не був, а його підпис у заяві, адресованій в МТСБУ, є підробленим. Оглянувши в судовому засіданні довіреність на ім`я ОСОБА_5 та заяву в МТСБУ від 29.06.2016р., свідок ОСОБА_4 ствердив, що на довіреності наявний саме його (свідка) особистий підпис, натомість в заяві підпис не його. Також свідок в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що до нього телефонували з МТСБУ з метою з`ясування факту отримання ним виплачених позивачем грошових коштів (регламентної виплати) та він (свідок) в ході телефонної розмови заперечив факт отримання таких коштів.

Колегія суддів вважає такі пояснення частково необґрунтованими, взаємосуперечливими та такими, що суперечать частково іншим доказам по справі.

Так, зокрема, його пояснення щодо того, що автомобіль на час здійснення виплати страхового відшкодування ним був відчужений не підтверджені будь-якими доказами, навпаки як вказано вище ним була видана довіреність на ім`я ОСОБА_5 , яка не є договором про відчуження автомобіля (зокрема договором купівлі-продажу) та ОСОБА_4 на час здійснення страхового відшкодування залишався власником транспортного засобу. Щодо поданої заяви про виплату страхового відшкодування, то така подана в його інтересах його повіреним ОСОБА_5 та хоч така і була датована 1.06.2016 року, однак дії за такою щодо виплати страхового відшкодування (проведення огляду автомобіля; проведення оцінки автомобіля; виплата страхового відшкодування) відбувалися під час дії такої тобто після 3.06.2016 року та сама заява із згаданими вище документами була зареєстрована у МТСБУ у липні 2016 року, а виплата проведена у листопаді 2016 року.

Також, що стосується заперечення свідка щодо підписання ним заяви від 29.06.2016 року щодо перерахунку коштів відшкодування на рахунок його повіреної особи ОСОБА_5 , то належних доказів того, така не підписана ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Судово-почеркознавча експертиза не призначалася. А крім цього вказане по суті правового значення не має, оскільки повірений ОСОБА_5 з часу подання заяви про отримання страхового відшкодування та на час його отримання діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності він і міг отримувати кошти від імені ОСОБА_4 , а також міг подати і таку заяву від його імені.

Також, навіть якщо припустити, що ОСОБА_5 діяв від імені ОСОБА_4 до 3.06.2016 року, тобто міг подати заяву 1.06.2016 року, а не помилково зазначив у такій дату складення та подання 1.06.2016 року, то слід вважати, що такі дії ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 на отримання страхового відшкодування, шляхом подання заяви до МТСБУ в подальшому були схвалені ОСОБА_4 , шляхом видачі йому довіреності від 03.06.2016 року.

Тобто, на час здійснення страхової виплати з червня 2016 року по 11.11.2016 року отримання ОСОБА_5 страхового відшкодування, ОСОБА_5 діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 , оскільки у цей період часу довіреністю була чинною.

Крім цього, пояснення ОСОБА_4 стосовно неотримання ним коштів страхового відшкодування від позивача колегія суддів вважає такими, що не свідчать про безпідставність позовних вимог, як помилково вважав суд першої інстанції, а навпаки вказане може свідчити лише про певні суперечності (не узгодження дій) між ним та його повіреним, оскільки слід вважати що такі отримані саме ОСОБА_4 в особі повіреного. Однак якщо фізично він таких коштів від повіреного не отримав, він не позбавлений права звертатися до повіреного, у випадку наявності у нього претензій до нього щодо цих питань.

Отже, ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ саме від імені ОСОБА_4 який і був на той час власником автомобіля та такі його дії, зокрема, і отримання коштів відшкодування були визначені та схвалені ОСОБА_4 , шляхом видачі йому довіреності 03.06.2016 року. 11.11.2016 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 отримав страхове відшкодування, яке було розраховане відповідно до звіту №523/16 про оцінку автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконаного оцінювачем ОСОБА_6 , затвердженого директором ДП «Експерт Сервіс Авто».

У зв`язку з тим, що відповідач на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Щодо доводів відповідача про неналежність звіту про оцінку майна то слід вказати, що відповідач свого звіту про оцінку майна не подав та не подав доказів іншої вартості матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, про такі не вказав та клопотань про витребування таких (зокрема, призначення експертизи у випадку суперечності між його висновком та наявним у матеріалах справи) не заявляв ні у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції.

Надана відповідачем накладна про вартість запчастин колегією суддів не взята до уваги, зважаючи на те, що така не є звітом про оцінку майна та про вартість матеріальної шкоди, а така лише вказує на вартість окремих запчастин певного автомобіля, без доказів аналогічності таких із спірним у даній справі.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід стягнути з ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 100790 грн. витрат, пов`язаних з регламентною роботою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовМоторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною роботою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ОСОБА_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 100790 грн. витрат, пов`язаних з регламентною роботою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра