Справа № 128/2821/21
Провадження № 22-ц/801/498/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 рокуСправа № 128/2821/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю- земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом знесення залізобетонних стовпів та металевого паркану - сітки рабіци з обох сторін сараю, що проходить по земельній ділянці позивача та привести свою земельну ділянку у відповідність до правовстановлюючих документів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником вказаної земельної ділянки. Між сторонами виник спір щодо користування належними їм земельними ділянками. Спір між ними існує протягом тривалого часу.

На підставі поданої позивачем заяви комісія Лука- Мелешківської сільської ради, заслухавши сторін, які дійшли згоди, затвердила акт від 16.11.2006, за яким відповідач надав доступ позивачу для виготовлення бетонної смуги навколо гаража, шириною 0,8м; надав дозвіл позивачу на встановлення хвіртки в огорожі для доступу при обслуговуванні зовнішньої сторони гаража шириною 0,8м; та зобов`язався забрати коптильню з-під стін гаража позивача; а позивач зобов`язався провести ремонт огорожі на межі земельної ділянки з відповідачем; та для попередження зсуву ґрунту на своїй ділянці дозволити позивачу побудову кам`яної огорожі.

Комісія Лука- Мелешківської сільської ради, заслухавши сторін, які дійшли згоди, затвердила акт від 16.11.2006, за яким відповідач надав доступ позивачу для виготовлення бетонної смуги навколо гаража, шириною 0,8м; надав дозвіл позивачу на встановлення хвіртки в огорожі для доступу при обслуговуванні зовнішньої сторони гаража шириною 0,8м; та зобов`язався забрати коптильню з-під стін гаража позивача; а позивач зобов`язався провести ремонт огорожі на межі земельної ділянки з відповідачем; та для попередження зсуву ґрунту на своїй ділянці дозволити позивачу побудову кам`яної огорожі.

Проте, 27.04.2020 відповідач повідомив позивачу, що забере половину земельної ділянки з будівлею, пояснюючи це тим, що це його земля.

ОСОБА_1 зазначає, що у 1971 році він розпочав будівництво на своїй земельній ділянці, а в 1979 році перейшов проживати у свій будинок та у 1998 році приватизував земельну ділянку. При цьому відповідач здійснивши самозахват частини земельної ділянки позивача, з одного боку сараю позивача прибудував до сараю позивача богомольник-коптильню, забетоновав стовпи і змонтував металеву сітку рабіцу, а з іншого - збудував залізобетонний стовп і змонтував металеву сітку рабіцу від сараю до дороги, таким чином відгородивши свою земельну ділянку не по горизонталі, а по вертикалі.

01.10.2020 позивач звернувся до сільської ради із заявою погодити межі земельних ділянок позивача та відповідача. Рішенням сільської ради №47 від 29.09.2020 вирішено погодити межу земельної ділянки, згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від Г до Д між ОСОБА_2 . Рішенням 9 сесії 8 скликання сільської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2021 позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0514 по АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що після встановлення межових знаків на його земельній ділянці відповідач самовільно їх знищив та починаючи з 2006 року фактично заважає позивачу розпоряджатися своїм майном, відтак дії відповідача створюють перешкоди позивачу в користуванні його власністю.

Дійти згоди сторони не можуть, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, в свою чергу надав документи на підтвердження законності перебування його земельної ділянки у власності та спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції, вирішуючи спір, на переконання позивача не дав належної правової оцінки.

Відповідач правом на подання письмового відзиву на скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення відповідача , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Так між позивачем та відповідачем існує спір щодо порядку користування належними їм земельними ділянками. Сторони тривалий час не можуть дійти згоди з визначенням їх меж та правомірності користування певною частиною земельної ділянки кожної із сторін.

Позивач, вважаючи що його право, як землевласника порушено, а відповідач чинить перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, неодноразово звертався до компетентних органів для вжиття відповідних заходів з метою вирішення конфлікту, що стався між сторонами.

В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано ряд документів.

Комісія Лука- Мелешківської сільської ради затвердила акт від 16.11.2006, за яким відповідач ОСОБА_2 надав доступ позивачу ОСОБА_1 для виготовлення бетонної смуги навколо гаража, шириною 0,8м; а також надав дозвіл позивачу ОСОБА_1 на встановлення хвіртки в огорожі для доступу при обслуговуванні зовнішньої сторони гаража шириною 0,8м; та зобов`язався забрати коптильню з-під стін гаража позивача; а позивач ОСОБА_1 зобов`язався провести ремонт огорожі на межі земельної ділянки з відповідачем ОСОБА_2 ; та для попередження зсуву ґрунту на своїй ділянці дозволити позивачу ОСОБА_1 побудову кам`яної огорожі.

21.05.2020 ОСОБА_1 подав звернення до голови Лука-Мелешківської сільської ради, в якому просив надіслати комісію для уточнення межових знаків; встановлення доступу до власної будівлі зі сторони ОСОБА_2 ; та поставив питання виконання відповідачем угоди , яка затверджена актом комісії Лука-Мелешківської сільської ради від 16.11.2006.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 від 22.09.2020 комісією Лука-Мелешківської сільської ради встановлено, що: при огляді земельної ділянки та господарських будівель без спеціальних засобів, неможливо встановити чи розташована господарська будівля за межами земельної ділянки ОСОБА_1 ; рекомендовано замовити встановлення/відновлення межових знаків у сертифікованого землевпорядника; суміжник землекористувачам рекомендовано дотримуватися правил добросусідства, передбачених Земельним кодексом України, та довести до відома сторін спору. В разі подальшого непорозуміння з сусідніми землекористувачами, звертатися до суду.

Відповідно до листа виконавчого комітету Луко-Мелешківської сільської ради №204 від 07.10.2020 на засіданні комісії з врегулювання земельних відносин Лука-Мелешківської сільської ради №47 від 29.09.2020 було здійснено виїзд на земельну ділянку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Земельною комісією було прийнято рішення погодити межу земельної ділянки, згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від Г до Д між ОСОБА_2 .

Рішенням Лука-Мелешківської сільської ради №257 від 16.04.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Передати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0096 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:005:0514). ОСОБА_1 здійснити реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку згідно чинного законодавства.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0514, площею 0,0096 га, зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №261295550 від 14.06.2021.

Згідно копій актів про передачу межових знаків під охорону та нагляд за зберігання від 08.07.2021 ТОВ ЮЗС «Альясн» передало ОСОБА_1 на зберігання та охорону довгострокові межові знаки встановленого зразку в кількості 4 штуки на земельній ділянці площею 0,0096 га.

З довідки Відділу управління майном та будівництва Лука-Мелешківської сільської ради №01-9/15 від 13.08.2021 слідує, що під час встановлення межових знаків на земельні ділянці ОСОБА_1 його сусід ОСОБА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки, знищив відповідні межові знаки і відмовився звільнити займану (огороджену парканом) земельну ділянку, чим грубо порушив право ОСОБА_1 щодо володіння, розпорядження та користування своєю земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :02:005:0095, площею 0,25 га та кадастровим номером :02:005:0096, площею 0,1234 га в АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаціями Державного земельного кадастру та копіями державних актів на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до копії Будівельного паспорта № НОМЕР_1 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 надано дозвіл на закінчення самовільно збудованого житлового будинку в АДРЕСА_2 та на право виконання будівельних робіт.

ДП «Вінницький науково-дослідний проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах АДРЕСА_2 на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, зокрема висновку експерта, які б підтверджували, що відповідачем порушуються права позивача, що полягає у самовільному захопленні відповідачем частини земельної ділянки позивача.

Вінницький апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків та не суперечить наявним матеріалам справи.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За змістом ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч.2 ст. 152 ЗК України).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

У пункті 7 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Ст.76 ЦПК містить перелік доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасники справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на порушення його права землекористування належної йому ділянки, оскільки відповідач чинить перешкоди, самовільно заволодівши та захопивши його частину шляхом встановлення залізобетонних стовпів та металевого паркану - сітки рабіци з обох сторін сараю.

Так, на підтвердження вказаних обставин позивач надав фотознімки, однак, як правильно зробив висновок суд першої інстанції , із них неможливо встановити де чия земельна ділянка кожної із сторін у справі і чи існує порушення відповідачем прав позивача.

Проте, відповідач ОСОБА_2 заперечуючи позов, надав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах АДРЕСА_2 на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з якої вбачається що право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) не виявлено та право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) також не виявлено.

Зазначена обставина позивачем не спростована.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надав суду достатньо належних і допустимих доказів, в свою чергу висновків експертів, які б підтверджували, що відповідачем порушуються права позивача, зокрема у самовільному захопленні відповідачем частини земельної ділянки позивача.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Водночас, судом обґрунтовано зазначено, що з клопотанням до суду першої інстанції про проведення судової земельно-технічної експертизи ні позивач, ні його представник, не зверталися.

В ході апеляційного розгляду представник позивача пояснив, що з клопотанням про призначення судової експертизи його довіритель не звертався, в зв`язку з відсутністю коштів для її проведення.

Відтак, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б доводили факт порушення його прав відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 732/1479/16-ц.

При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже в силу ст.ст.4,81 ЦПК України позивач має довести факт порушення його прав з боку відповідача.

Вінницький апеляційний суд вважає, що позивачем не було доведено обставин, якими він обґрунтовував позовні вимоги.

Скаржник в апеляційній скарзі в основному викладає обставини справи, при цьому не зазначає конкретно, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Будь-яких доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало