Номер провадження: 22-ц/813/1161/23
Справа № 946/611/20
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 12 000 дол. США. Свої вимоги обґрунтував тим, що 21.07.2008 року ОСОБА_1 отримала від нього у борг грошові кошти у розмірі 12 тисяч доларів США строком на 5 років з виплатою 2% щомісячно, про що нею було складено відповідну розписку. У 2011 році за усною згодою у рахунок сплати відсотків та суми позики між ними було договорено про передачу земельних ділянок, що належать відповідачу, в оренду - позивачу. Проте, неодноразові вимоги про повернення боргу ОСОБА_1 ігнорує, у зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 12 000 доларів США та судові витрати, що становлять судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США (шість тисяч доларів США) та 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 005,01 грн. (дві тисячі п`ять гривень одна копійка).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 23.04.2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить - скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позовна заява прийнята до провадження судом першої інстанції не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

В позовних вимогах зазначено, що 21.07.2008 року був укладений договір позики строком на п`ять років, проте в додатках є тільки розписка від 21.07.2008 року, сам договір відсутній.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що «з пояснень позивача у судовому засіданні в рахунок сплати боргу в період з 2011 року по 2018 рік відповідач надавала земельні ділянки для обробки», проте зазначені земельні ділянки надавались в рамках інших домовленостей, як другу та родичу. Зазначені обставини не відносяться до боргових зобов`язань, так як на той момент борг перед ОСОБА_2 був погашений в повному обсязі.

Апелянт наголошує, що кошти за розпискою було сплачено у повному обсязі, проте розписки щодо погашення боргу у позивача не отримувала.

Весь цей час відповідачка була впевнена, що розписка знищена.

Наголошує, що позивач звернувся до судду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

07 вересня 2021 року на адресу Одеського аепеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 року - без змін.

При цьому посилаючись на необгрунтованість стверджень, викладених в апеляційній скарзі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року справу було призначено до розгляду.

01.03.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що відповідачка знаходиться за межами України.

Так, вказана цивільна справа перебуває в провадженні апеляційного суду з травня 2021 року та упродовж цього часу справу було неодноразово відкладено за клопотанням відповідачки.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, згідно оригіналу розписки, 21.07.2008 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 6 тисяч доларів США та 50 000 гривень строком на 5 років з виплатою 2% щомісячно (а.с.26).

У судовому засіданні, в суді першої інстанції відповідач надала пояснення, що позика позивачем відповідачу дійсно надавалась в сумах 6 000 дол. США та 50 000 грн. та факт вчинення відповідачем підпису у підтвердження повернення сум, зазначених у борговій розписці за вказаними датами.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 у повному обсязі не повернула. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останньою зазначеного в ній розміру позики.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На підставі вказаних обставин, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача суми позики.

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що виконала зобов`язання згідно боргової розписки.

Відповідач звертає увагу на те, що кошти за борговою розпискою було повернуто у повному обсязі, проте належних та допустимих доказів щодо цієї обставини суду не надано.

Отже, факт укладення договору позики та реальність цього договору відповідачем не спростовано, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідач таку презумпцію не спростував, договір позики недійсним не визнано, його безгрошовість беззаперечними доказами не доведена (стаття 1051 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявінсть підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині пропуску позивачем струку позовної давності колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, і вказані обставини визнав представник відповідача, в рахунок сплати боргу в період з 2011 по 2018 роки відповідач надавала позивачу належні їй, її чоловікові та синові земельні ділянки для обробки.

З позовом позивач звернувся у лютому 2020 року.

Отже, по 2018 рік строк позовної давності було перервано та потім, протягом трьох років позивач звернувся до суду із позовними вимогами, тому суд вважає, що позивачем строк позовної давності порушено не було.

Крім того, щодо пропуску строку позовної давності відповідачем було заявлено клопотання лише в суді апеляційної інстанції, при цьому, з матеріалів справи вбачається, що і відповідач і її представник були присутні та активно приймали участь в суді першої інстанції, проте клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності не заявляли.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А. П. Заїкін