Провадження № 2/522/689/23
УХВАЛА

про відмову у закритті провадження

15.02.2023 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шестакової Я.В.

за участі секретаря Багнюк А.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 14.11.2023 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом до відповідачів у якому просить визнати рішення від 21.10.2022 року про проведення зборів членів ППОП ДП «АМПУ» - недійсним; визнати протокол від 28.10.2022 року зборів членів ППОП ДП «АМПУ», а також рішення, які прийняті згідно з даного протоколу недійсними.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

09.12.2022 року від представника відповідачів надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вважає, що спір який виник між сторонами належить до виключної компетенції профсполік та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питанням членства у громадській організації та управлінням нею.

У підготовче засідання сторони не з`явились, представник позивача надіслав на електрону адресу суду клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 15.02.2023 року без його участі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас, за правилами п.1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі Беллет проти Франции (Bellet v. France), суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У даному випадку позивач знаходиться з відповідачами у певних спірних правовідносинах, вважає, що діями відповідачів порушуються його права і, відповідно, позивач має право на захист своїх прав саме на цій стадії розвитку вказаних правовідносин, але за правилами цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Діяльність позивача як члена профспілкової організації, обраного на виборну посаду, та його правовідносини з профспілкою регулюються Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом ППОП ДП «АМПУ».

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань, яке може призвести до обмеження прав профспілок або перешкодити законному здійсненню їх статутної діяльності.

Проте зазначена норма не може тлумачитись як така, що залишає поза судовим контролем порушені права та інтереси осіб, на захист яких вони звертаються до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ураховуючи викладене, зазначений спір не є трудовим, проте відповідно до суб`єктного складу його сторін та характеру спірних правовідносин підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 11.09.2019 року у справі № 523/4139/17, провадження № 14-328цс19, від яких ВП ВС не відступала.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав, визначених п.1.ч.1. ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними.

Керуючись ст. 4,19, 247,255 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації працівників Державного Підприємства «Адміністрація морських портів України», Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання рішень зборів недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я.В. Шестакова