Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді -Бенца К.К.,
при секретарі Майор Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву позивача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними й неправомірними дій відповідачів, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконними пунктів 1.9. та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 р. виконкому Ужгородської міської ради,-
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2022 року ухваленому у справі № 308/13327/14-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ; Визнано незаконним та скасовано пункти 1.9 та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 року виконкому Ужгородської міської ради ; визнано за ОСОБА_1 право володіння й розпорядження майном, згідно акту КП ЖРЕР №1 від 07.10.2011 року, яке було вивезено з квартири АДРЕСА_1 , як спадкоємця за законом його матері ОСОБА_2 на 1/2 частину. В решті позовних вимог - відмовлено.

Під час розгляду справи, 23.06.2022 року позивач подав до суду письмовий виступ в судових дебатах, відповідно до якого, зокрема п.12 просив суд, всі судові витрати покласти на відповідачів. Зазначив, що детальний розрахунок витрат позивач ОСОБА_1 надасть суду в 5-ти денний термін з моменту інформування його про задоволення позовних вимог (відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України). Позивач просив під час розгляду справи стягнути судові витрати згідно остаточно наданих ним розрахунків.

06.09.2022 року до суду надійшла заява від позивача - ОСОБА_1 , шляхом поштового відправлення згідно штампу Укрпошти відправлення прийнято 30.08.22 про розподіл судових витрат, до якої долучено розрахунки фактично понесених судових витрат та докази (а.с. 96-131,Т.5) за якою він просить суд задовольнити повністю його розрахунки судових витрат.

Згідно розрахунків фактично понесених судових витрат ( а.с. 96-131,Т.5) , сума сплаченого судового збору - 480,10 грн. + 12 грн. комісії Ощадбанку та Укрпошті;

Сума компенсації за відрив від звичайних занять, пов`язана із явкою в судові засідання становить 15067,95 грн., які підраховано 295,45 грн. х 51 робочих днів поїздок на судові засідання = 15067,95 грн.

Витрати на добові для харчування та проживання в м. Ужгороді : 60 грн. х 51 робочих дні поїздок на судові засідання = 3060 грн.

Транспортні витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту для участі у судових засіданнях м. Львів- м. Ужгород - м. Львів, становлять 6 531,46 грн.

Також позивач зазначив, що поніс витрати на послуги нотаріуса згідно ч.4 ст.133 ЦПК України в сумі 2340,00 грн.

Також позивач зазначив, що поніс витрати на відправлення поштової кореспонденції в сумі 200,65 грн.

Витрати на друк 88 шт. фотографій спірної квартири АДРЕСА_2 , майна всіх членів сімї ОСОБА_2 та сараю КП «ЖРЕР №1» у 2011 р. в сумі 79,20 грн.

Всього судові витрати становлять станом на 30.08.2022р. 27 771,36 грн., які позивач просив стягнути із відповідачів. (а.с.96-97. Т.5)

29.09.2022 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про виправлення помилок в розрахунках судових витрат, а саме:

- в частині судових витрат, що стосується сплаченого судового збору, просив також врахувати сплачений ним судовий збір який долучений до матеріалів апеляційної скарги від 08.08.2018 року в сумі 352,40 + 5 грн. Комісії Приватбанку».

- в частині витрат на добові для харчування та проживання в м. Ужгород, відповідно до якого зазначив, що сума витрати на добові для харчування та проживання в м. Ужгороді становить 8610 грн., а не 3060 грн., як було зазначено в заяві від 06.09.2022 року.

В зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати в сумі 33678,76 грн.

Окрім цього, 10 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про розрахунок додаткових витрат та долучення додаткових доказів відповідно до якої просив врахувати також його проїзд в поїзді Львів-Ужгород за 127 грн. на судове засідання, яке було призначено на 10.03.2023 року, проїзд в поїзді Ужгород Львів за 136,70 грн. та витрати на добові для його харчування та проживання в м. Ужгороді в сумі 600 грн.

В судовому засіданні позивач заяву про розподіл судових витрат у цивільній справі підтримав з підстав зазначених у ній та просив суд її задовольнити повністю. Просив задовольнити заяву від 29.09.2022 року про виправлення помилок у розрахунках та заяву від 10.03.2023 року до якої долучив докази понесених судових витрат.

Представники відповідачів в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомлені, про час і місце розгляду заяви, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України виклик сторін у судове засідання здійснювався.

Заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані у справі докази,суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, врегульовані у ст.138 ЦПК України.

Статтею 138 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Як вбачається з рішення суду від 25.08.2022, судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат у цій справі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Як встановлено судом позивачем було сплачено:

- 243,60 грн. судового збору згідно оригіналу квитанції долученої до позовної заяви від 09.10.2014 року (т.1 а.с.72);

-121,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги згідно оригіналу квитанції долученої до позовної заяви від 01.12.2014 року (т.1 а.с.10);

-114,70 грн. за подання клопотання про накладення арешту згідно оригіналу квитанції долученої до позовної заяви від 23.11.2014 року (т.1 а.с. 117), всього на загальну суму 480,10 грн.

За наслідками розгляду цієї справи позовні вимоги до виконавчого комітету Ужгородської міської ради задоволені частково, до інших відповідачів відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відтак Суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, ця сума сплаченого судового збору має бути розподілена між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порівну , а саме по 50%, оскільки пропорційність задоволення та відхилення вимог визначити не можливо.

Отже, з відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради підлягає стягненню на користь позивача сума витрат судового збору , у розмірі 240,05 грн. (тобто 480,10 грн. / 2 = 240,05 грн.).

Також суд зазначає, що стягнення комісії за послуги банку у розмірі 12 грн. 00 коп. не підлягають стягненню, оскільки зазначені витрати не відносяться до судового збору.

Щодо вимог про стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду. Граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Також необхідно враховувати, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.

Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи (письменники, артисти, художники, лектори, лікарі, адвокати, приватні нотаріуси, аудитори, оцінщики, архітектори, тощо) та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.

Водночас, заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони.

Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, позивач не надав відповідних доказів того, що він не працевлаштований, не отримує заробітну плату чи інший дохід, не представив суду доказів, а відтак не довів своє право на одержання компенсації за відрив від звичайних занять.

Тому відсутні підстави для відшкодування компенсації за відрив від звичайних занять.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат у вигляді добових та проживання в м. Ужгород в сумі 3060,00 грн. , оскільки судові засідання, на які з`являвся позивач, призначалися і проводилися у денний період доби і необхідність залишатися на ночівлю в м. Ужгород позивачем не доведена.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон,затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою КМ України від 02.02.2011 № 98.

В свою чергу, суд зазначає, що ЦПК України не містить визначення терміну «добові», а постановою Кабінету Міністрів від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», не передбачено компенсацію добових витрат у зв`язку з участю у судових засіданнях по цивільній справі.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

При цьому, добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунком готелю тощо.

Суд зазначає, що відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства (організації, установи) для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.

Разом з тим, Постанова КМ України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження підприємствами, установами, та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» регулює відносини щодо розміру, порядку нарахування та виплати суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів між роботодавцем та працівником.

Проте, ОСОБА_1 приймав участь у справі особисто та сам представляв свої інтереси, а не інтереси підприємства (установи, організації). Доказів направлення його у відрядження підприємством, установою та організацією, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, а отже доказів понесення таких витрат, не надав.

Щодо заявлених позивачем витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

Статтею 138 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач брав участь у судових засіданнях в даній справі безпосередньо в суді. Наданими документами підтверджується факт придбання ним залізничних квитків з міста Львів до міста Ужгород і в зворотньому напрямку ( залізничні квитки) на загальну суму 6531,46 грн. , а відтак суд вважає доведеним факт понесення позивачем витрат, пов`язаних із явкою до суду . Суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, ця сума коштів має бути розподілена між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порівну , а саме по 50%, оскільки пропорційність задоволення та відхилення вимог визначити не можливо.

Отже, з відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради підлягає стягненню на користь позивача сума витрат, пов`язаних із явкою до суду у розмірі 3265,73 грн. (тобто 6531,46 грн. / 2 = 3265,73 грн.).

Щодо заявлених позивачем витрат, пов`язаних з послугами нотаріуса.

Наданими документами підтверджується факт понесення позивачем витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а саме витрат на послуги нотаріусів на загальну суму 2340,00 грн. Суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, ця сума коштів має бути розподілена між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порівну , а саме по 50%, оскільки пропорційність задоволення та відхилення вимог визначити не можливо.

Отже, з відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради підлягає стягненню на користь позивача сума витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 1170,00 грн. (тобто 2340,00 грн. / 2 = 1170,00 грн.).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат на скерування поштової кореспонденції процесуальних документів, то розподілу підлягають такі витрати на відправку:

13.10.2014р. - відправлення позову до Ужгородського міськрайонного суду , накладна № 15-9469-4420, відповідно до якої ОСОБА_1 було відправлено до Ужгородського міськрайонного суду конверт з документами та оплачено відправником ОСОБА_1 - 34,75 грн., (а.с.129 , Т.5)

Крім того, аналізуючи надані позивачем інші докази на підтвердження поштових витрат, суд відзначає, що з копій фіскальних чеків ( а.с. 123,125,126,129,130, 131) неможливо встановити, хто саме відправляв листи, якого змісту були ці листи і чи повязані вони з розглядом даної справи.

Зазначене дає суду підстави зробити висновок, що позивач не підтвердив того, що поштові витрати були понесені безпосередньо ним та вони пов`язані з вчиненням процесуальних дій у даній справі.

Зокрема, на а.с. 125 Т.5 міститься копія фіскального чеку за 2015 року адресована Одеса водночас із даного фіскального чеку не можливо встановити яке саме поштове відправлення, в рамках розгляду якої справи та хто відправник даного поштового відправлення.

Зокрема, на а.с. 126 Т.5 міститься копія фіскального чеку від 05.09.2018 року адресована судді Фазикош, водночас із даного фіскального чеку не можливо встановити яке саме поштове відправлення, в рамках розгляду якої справи та хто відправник даного поштового відправлення.

Слід зазначити, що із решти даних фіскальних чеків не можливо встановити яке саме поштове відправлення, в рамках розгляду якої справи та хто відправник даного поштового відправлення, а тому вимоги заявника у цій частині підлягають до часткового задоволенню.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наданою накладною № 15-9469-4420 від 13.10.2014р. підтверджується факт понесення позивачем поштових витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, на суму 34,75 грн. Суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, ця сума коштів має бути розподілена між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порівну , а саме по 50%, оскільки пропорційність задоволення та відхилення вимог визначити не можливо.

Отже, з відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради підлягає стягненню на користь позивача сума поштових витрат у розмірі 17,37 грн. (тобто 34,75 грн. / 2 = 17,37 грн.).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат на друк фотознімків 88 штук, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, в матеріалах справи наявні лише 8 фотознімків (т.1 а.с. 122,127,133,139). Однак, встановити вартість їх друку суд не має можливості за відсутності належних доказів.

Усі витрати потрібно підтверджувати відповідними доказами, які суд повинен перевірити як належні та допустимі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки, судом при ухвалені рішення суду від 25.08.2022, не вирішувалось питання про розподіл судових витрат у цій справі, слід ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 308/13327/14-ц та стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 підтверджені позивачем понесені судові витрати, які у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру мають бути розподілені між позивачем та відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порівну , а саме по 50%, оскільки пропорційність задоволення та відхилення вимог визначити не можливо.

Керуючись cт.ст.141, 137, 138, 246, 270, 354,355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними й неправомірними дій відповідачів, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконними пунктів 1.9. та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 р. виконкому Ужгородської міської ради задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 308/13327/14-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними й неправомірними дій відповідачів, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконними пунктів 1.9. та 1.10 рішення № 373 від 05.10.2011 р. виконкому Ужгородської міської ради.

Стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору у розмірі 240,05 грн. ; витрати, пов`язані із явкою до суду позивача у розмірі 3265,73 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 1170,00 грн.; суму поштових витрат у розмірі 17,37 грн.

У задоволенні решти вимог за заявою відмовити за необґрунтованістю.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 );

Відповідач Ужгородська міська рада, (місцезнаходження м. Ужгород, пл.. Поштова, 3);

Відповідач Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, (місцезнаходження м. Ужгород, пл.. Поштова, 3).

Відповідач Ужгородський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (місцезнаходження м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10).

Відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (місцезнаходження м. Ужгород, вул. Ракоці, 13).

Дата складання повного тексту судового рішення - 13.03.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца