Дата документу 15.03.2023 Справа № 332/811/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/807/306/23
Справа №22ц/807/306/23-2 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Є.У.№ 332/811/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

за апеляційними скаргами Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року та на додаткове рішення від 24 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 34 120,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 та отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються концерном. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої обов`язки зі сплати отриманих послуг, внаслідок чого, утворилась заборгованість за період з 01.09.2016 по 01.01.2020 у розмірі 34 120,53 грн., просив про її стягнення та відшкодування судових витрат.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року позовні вимоги Концерну «МТМ» залишено без задоволення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 24 листопада 2022 року стягнуто з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати судового збору у розмірі 453 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення та на професійну правничу допомогу, в загальному розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційні скарги, зазначивши, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що суд дійшов помилкових висновків про недоведеність позову та не погодився із наданим розрахунком Концерну «МТМ». Так, відповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому зобов`язана сплачувати за їх користування. Посилання на те, що вона має пільги на оплату комунальних послуг, не можуть бути підставою для звільнення її від сплати таких комунальних послуг, оскільки будь-яких документів на підтвердження своїх пільг у відповідності до норм п. 22 Постанови КМУ 360 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» відповідачка Концерну не надавала. Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження направлялися відповідачці за зареєстрованою адресою її місця проживання, повернулися до суду із позначкою на конверті про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Оголошення про відкриття апеляційного провадження розміщено на офіційному вебсайті апеляційного суду 22 лютого 2023 року. 01.03.2023 вказані процесуальні документи отримані представником відповідачки адвокатом Кошліченко Н.В.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.09.2010 та по теперішній час (а.с. 12).

Позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , а відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7).

Факт надання Концерном «Міські теплові мережі» послуг - сторонами у справі не заперечується.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надало довідку щодо заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7), а також розрахунок заборгованості (а.с. 6), відповідно до яких сума заборгованості за період з 01.09.2016 по 01.01.2020 складає 36 616,56 грн. З урахуванням субсидії в розмірі 2 496,03 грн, остаточна сума заборгованості за вказаний період 34 120,53 грн.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що при нарахуванні оплати за послуги, позивачем не враховані належні їй пільги. Статус ОСОБА_1 , як багатодітної сім`ї підтверджено: копією посвідчення багатодітних сімей (а.с. 54-55); довідкою № 1122/07 від 06.02.2012 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ЄДАРП з 29.09.2020 як багатодітна сім`я (а.с. 61).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

Проте колегія суддів вважає вказаний висновок помилковим з огляду на таке.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Стаття 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач згідно ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовилась. Відтак, між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Аналіз викладених норм права у сукупності із наданим позивачем розрахунком заборгованості дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 отримала як споживач послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому відповідач особисто цього не заперечувала, її незгода із розміром заборгованості обґрунтовувалася тільки тим, що позивачем не враховані її пільги, які вона має як багатодітна мати у розмірі 50% по їх сплаті.

Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затверджений Постановою КМУ «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» № 373 від 17.04.2019 (надалі Порядок № 373), визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг, зокрема, комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.ч. 1-2 п.7 Порядку № 373, виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в AT «Ощадбанк» на підставі укладеного між Мінсоцполітики та AT «Ощадбанк» договору.

Відповідно до пункту 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, у разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником.

У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

Доказів того, що ОСОБА_1 надавала в період з 01.09.2016 по 01.01.2020 Концерну «МТМ» відповідні докази на підтвердження наявності в неї певних пільг по сплаті за комунальні послуги до суду першої інстанції надано не було.

В суді першої інстанції відповідачка не заперечувала, що не зверталася до Концерну із заявою про наявні у неї пільги і документів на їх підтвердження не надавала.

Отже вважати, що у Концерну «МТМ» були підстави для нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з урахуванням пільг ОСОБА_1 у апеляційного суду не має, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості слід вважати вірним, а висновки суду першої інстанції помилковими.

Що стосується заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, то апеляційний суд вважає вказати за потрібне таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.09.2016 по 01.01.2020. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя 02 квітня 2020 року.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Тобто заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за період з 01.03.2017 по 01.01.2020 включно складає 25 032,40 гривень.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню в сумі 25032,40 грн.

А на підставі ст.141 ч.1,ч.13 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, понесені Концерном «МТМ» при звернені до суду першої інстанції із позовом та при подачі апеляційної скарги в загальній сумі 3855,30 гривень підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року, то апеляційний суд вважає, що додаткове рішення також підлягає зміні.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно приписівст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Встановлено, що представником відповідача адвокатом Кошліченко Н.В. надано копію договору про надання правничої допомоги № 210807-01 від 07.09.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЗП № 001195; копію ордера про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Кошліченко Н.В. Кравченко (Аравіцькій) О.В Серії АР № 1048921; копію додаткової угоди № 2 від 07.09.2021 до Договору про надання правничої допомоги № 210807-01 від 07.09.2021; копії актів прийому-передачі виконаних робіт від 09.10.2021 на суму 6 000,00 грн та від 22.08.2022 на суму 3 000,00 грн; детальний розрахунк вартості адвокатського гонорару від 16.09.2022 на загальну суму 9 000,00 грн, квитанції до прибуткового касового ордера № 98 від 09.10.2021 на суму 3 000,00 грн та № 64 від 22.08.2022 на суму 6 000,00 грн.

Як видно із актів прийому-передачі виконаних робіт і послуг від 09.10.2021 та 22.08.2022, адвокатом було виконано всього робіт та надано послуг на суму 3 000,00 грн та 3 000,00 грн відповідно. Загальна сума складає 6 000,00 грн (а.с. 140-141).

При цьому, згідно з квитанціями до прибуткового касового ордера № 98 від 09.10.2021 (а.с. 139) та № 64 від 22.08.2022 на суму 6 000,00 грн (а.с. 139) , відповідачем адвокату було фактично сплачено 9 000,00 грн. Детальний опис наданих послуг на вказану суму наведений у детальному розрахунку (а.с. 142).

Окрім того, колегія суддів враховує той факт, що від представника Концерну «Міські теплові мережі» надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката з тих підстав, що сума, заявлена адвокатом до відшкодування, є необґрунтованою та значно завищеною, а тому вона повинна бути зменшена до доведеного та розумного розміру, на підтвердження чого повинні бути надані відповідні документи.

З урахуванням викладеного вище та з урахуванням того, що рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що додаткове рішення підлягає зміні в частині визначеної суми витрат на правничу допомогу. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 підлягають частковій компенсації, а саме в сумі 2000,00 гривень. Вказана сума витрат визначена апеляційним судом із врахуванням принципів співмірності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 25 032,40 гривень (двадцять п`ять тисяч тридцять дві гривні 40 копійок)

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в сумі 3855,30 гривень ( три тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 30 копійок).

Додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року у цій справі змінити в частині визначеної суми витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 гривень ( дві тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська