Справа № 279/1220/23
Провадження № 6/279/10/23
У Х В А Л А

27.02.2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А. по справі №279/1220/23 розглянувши подання Старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Веренчанської Олени Миколаївни про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2023 року Старший державний виконавець Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Веренчанської Олени Миколаївни звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знаходиться виконавче провадження №65432617 з виконання виконавчого листа №279/3856/19 виданого Коростенським міськрайонним судом 24.03.2021 року про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельними ділянками шляхом переміщення спорудженої огорожі на відстань 0,0041 га (по лінії огорожі -0,0033 га; по фундаментів опор 0,0001 га).

25.05.2021 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника. Під час перевірки встановлено, що споруджена огорожа демонтована і перенесена на відстань по лінії огорожі на 45,5 м., по опорі 1 на 2,70 м., по опорі 2 на 0,80 м.

18.10.2021 року представником стягувача подана заява, в якій він скаржиться на неперенесення частини огорожі біля стоянки автомобілів та в протилежному кінці ділянки.

22.12.2022 року державним виконавцем було перевірено виконання рішення суду, ОСОБА_1 була відсутня про що було складено акт №47588, виконати рішення суду без ОСОБА_1 неможливо.

Державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 1700,00 грн. та 04.01.2023 року про нкладення штрафу в розмірі 3400,00 грн., у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Згідно повідомлення НПУ ГУНП Коростенського РУП від 07.02.2023 року боржник ОСОБА_1 перебуває за кордоном.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 без вилучення паспорта громадянина України до виконання нею зобов`язань покладених на неї виконавчим листом № 279/3856/19 виданим 24.03.2021 року. Також просить зобов`язати ОСОБА_1 усуннути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельними ділянками шляхом переміщення спорудженої огорожі на відстань 0,0041 га (по лінії огорожі -0,0033 га; по фундаментів опор 0,0001 га).

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 21.10.2020 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельними ділянками шляхом переміщення спорудженої огорожі на відстань 0,0041 га ( по лінії огорожі -0,0033 га; по фундаментів опор 0,0001 га). Рішення суду було звернуто до виконання, 14.05.2021 року було відкрито виконавче провадження №65432617.

Статтею 33 Конституції Українивстановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у пункті 18 частини третьої ст. 11 Закону № 606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Згідно з пунктом 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах, національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав чи свобод інших осіб.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Так, з матеріалів подання не вбачається ухилення боржника від виконання рішення. В ході примусового виконання рішення державним виконавцем встановлено, що споруджена огорожа демонтована і перенесена на відстань по лінії огорожі на 45,5 м., по опорі 1 на 2,70 м., по опорі 2 на 0,80 м., про що складений акт від 25.05.2021 року.

З вказаним актом Стягувач не погодився і 18.10.2021 року представником стягувача подана заява, в якій він вказує на неперенесену частину огорожі біля стоянки автомобілів та в протилежному кінці ділянки.

Також, надані матеріали не містять доказів, того, що боржник безпідставно не з`являється на виклики виконавця, або безпідставно з метою ухилення від виконання рішення суду не перебуває за місцем проживання. Натомість наявні відомості про те, що ОСОБА_1 перебуває за межами України, доказів, які дають підстави вважати, що вона має намір ухилитися від виконання рішення суду не надано, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Відповідно до частини третьої ст. 12, частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами)від 21 січня 1994 року, яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пунктів 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 Цивільного кодексу України).

Виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (пункт 19 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно з частиною третьої зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні.

Також суд вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовлює пришвидшення виконання рішення суду.

Окрім того, за змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Наявність самих лише зобов`язань у боржника визначених судовим рішенням, не дає підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, судом враховано те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до 20.05.2023 року.

Також суд зазначає, що подання містить вимогу про зобов`язання боржника ОСОБА_1 усуннути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельними ділянками, яка не вирішується в порядку ст.441 ЦПК України.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст.441, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання Старшого державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Веренчанської Олени Миколаївни про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського Апеляційного суду в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Недашківська Л.А.

Копія згідно з оригіналом