Справа №601/1473/19
Провадження № 2/601/46/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

представника позивача адвоката Сідорової І.А.,

відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Янчишина В.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за борговою розпискою, -

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за борговими розписками.

Позовну заяву ОСОБА_2 мотивовано тим, що протягом 2012-2015 років батько відповідачів ОСОБА_4 позичав у нього грошові кошти в іноземній валюті - доларах США у різних сумах.

Так, 02 січня 2013 року ОСОБА_4 позичив у нього в борг 50 000,00 дол США, строк погашення боргу кінець 2013 року, що підтверджено розпискою від 02 січня 2013 року. У розписці зазначено, що гарантією повернення боргу є зерновий комбайн.

Із розписки від 30 квітня 2015 року слідує, що станом на 30 квітня 2015 року загальний борг ОСОБА_4 з нарахованими відсотками за користування коштами складає 84 387,00 дол США.

24 листопада 2015 року ОСОБА_4 позичив у нього 34 000,00 дол США, які зобов`язався повернути до 10 листопада 2016 року, що підтверджується розпискою від 24 листопада 2015 року.

ОСОБА_4 позичені кошти не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після смерті якого залишилось спадкове майно: житлові будинки, земельні ділянки, транспортні засоби та сільськогосподарське підприємство. Діти померлого - відповідачі у справі є спадкоємцями боржника.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за борговими розписками від 30 квітня 2015 року та 24 листопада 2015 року в сумі 118 387,00 дол США, що на дату пред`явлення позову становить 3 016 500,76 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 24.11.2015 в розмірі 34 000,00 дол США, що еквівалентно 866 320,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за борговою розпискою від 30 квітня 2015 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Сідорова І.А. відмовилися від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_3 . Позовні вимоги до ОСОБА_1 зменшили та просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30 квітня 2015 року в розмірі 36356 доларів США та 10 відсотків від загальної суми позики у розмірі 7035,60 доларів США. Позов мотивували тим, що у позивача наявний оригінал боргової розписки від 30 квітня 2015 року, що свідчить про невиконання ОСОБА_4 зобов`язань. Розписка не містить строку виконання зобов`язання, проте сам обов`язок з повернення суми позики з нарахованими відсотками випливає зі змісту слова «позичив», що зазначеному розписці, а також зі змісту фрази «гарантом повернення суми є зерновий комбайн DHN DEERЕ - 2066».

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що про борг він дізнався від позивача після смерті батька. Позивач на його думку повинен був повідомити йому ще при житті батька.

Представник відповідача - адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що оригінал розписки від 02.01.2013 знаходиться у позивача, йому відомо про термін виконання боргового зобов`язання до кінця 2013 року, тому загальний строк позовної давності сплив 31.12.2016. Оскільки позивачем позов подано 26.07.2019, просить застосувати позовну давність та відмовити у стягненні заборгованості за розпискою від 30.04.2015. Відсотки нараховано неправильно, перевищують тіло кредиту. У розписці від 18.11.2018 є виправлення і вона не була долучена до справи у суді першої інстанції.

Представник відповідача адвокат Янчишин В.Й. 16 жовтня 2019 року подав відзив на позов у якому просив застосувати позовну давність і в позові відмовити.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики 24.11.2015 в розмірі 34 000,00 дол. США, що еквівалентно 866 320,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за борговою розпискою від 30 квітня 2015 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В травні 2022 року до Кременецького районного суду Тернопільської області з Верховного Суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 травня 2022 року прийнято до розгляду дану цивільну справу та призначено до судового розгляду.

23 вересня 2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку з виконанням ним службово-бойових завдань з протидії збройній агресії російської федерації в складі зведеного батальйону Національної поліції України.

22 листопада 2022 року від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження в даній справі щодо позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою ОСОБА_4 від 30.04.2015 у зв`язку із відмовою від позову.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. В клопотанні ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 січня 2023 року ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року залишено без змін.

28 листопада 2022 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про зменшення позовних вимог. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від 30 квітня 2015 року в розмірі 36356 доларів США та 10 відсотків від загальної суми позики у розмірі 7035,60 доларів США.

09 грудня 2022 року від представника відповідача адвоката Янчишина В.Й. надійшли письмові пояснення щодо заяви позивача ОСОБА_2 про зменшення позовних вимог, клопотання про застосування позовної давності та клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та судово-технічної експертизи.

23 грудня 2022 року від представника позивача адвоката Сідорової І.А. надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2022 року задоволено заяву представника позивача адвоката Сідорової І.А. про забезпечення позову. Заборонено відчуження нерухомого майна, а саме будівлі механічної майстерні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року відмовлено представнику відповідача адвокату Янчишину В.Й. у клопотанні про призначення комплексної почеркознавчої та судово-технічної експертизи розписки від 17 листопада 2018 року.

02 січня 2013 року ОСОБА_4 (паспорт серії № НОМЕР_1 , виданий 16 січня 2001 року Кременецьким РВ УМВС України, проживаючий с. Білокриниця Кременецького району) дав розписку про те, що він позичив у ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , виданий 09 вересня 2008 року Кременецьким РВ УМВС України, проживаючого с. В. Млинівці Кременецького району) 50 000,00 дол США. Гарантом повернення суми займу є зерновий комбайн DHN DEER - 2066, номерний знак НОМЕР_4 . Повернення до кінця 2013 року, про що і розписався.

30 квітня 2015 року ОСОБА_4 склав розписку, згідно з якою позичив у ОСОБА_2 долари США в сумі 36 356.

період з: а) 01 березня 2012 року 36 356 дол. США під 3 % - процента ставка за 10 місяців склала 10 906,80 дол. США;

період з: б) 01 січня 2013 року 47 262,00 дол. США під 3 % - процента ставка за 12 місяців склала 17 014,32 дол. США;

період з: в) 01 січня 2014 року 64 276,00 дол. США під 3 % - процента ставка за 11 місяців склала 21 211,08 дол. США.

Загальна сума складає 85 487,00 дол. США.

В січні 2015 року повернуто 1 100,00 дол. США.

Всього сума складає 84 387,00 дол. США.

Гарантом повернення суми є зерновий комбайн DHN DEERЕ - 2066. Про що розписався.

Оригінал зазначеного договору позики знаходився у позивача та був наданий суду.

24 листопада 2015 року ОСОБА_4 дав розписку про те, що позичає у ОСОБА_2 долари США в сумі 34 000. Зобов`язується повернути до 10 листопада 2016 року.

17 листопада 2018 року ОСОБА_4 дав розписку про те, що сума боргового зобов`язання складає 76 550,00 дол. США і гарантується поверненням зернового комбайна марки DHN DEER - 2066, реєстраційний знак НОМЕР_4 , заводський № НОМЕР_5 , який належить ФГ «Довжок» і власником якого він є.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилась спадщина.

Єдиним спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину.

Заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19).

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

У судовому засіданні установлено, що 30 квітня 2015 року ОСОБА_4 склав розписку, згідно з якою позичив у ОСОБА_2 долари США в сумі 36 356.

період з: а) 01 березня 2012 року 36 356 дол США під 3 % - процента ставка за 10 місяців склала 10 906,80 дол США;

період з: б) 01 січня 2013 року 47 262,00 дол США під 3 % - процента ставка за 12 місяців склала 17 014,32 дол США;

період з: в) 01 січня 2014 року 64 276,00 дол США під 3 % - процента ставка за 11 місяців склала 21 211,08 дол США.

Загальна сума складає 85 487,00 дол США.

В січні 2015 року повернуто 1 100,00 дол США.

Всього сума складає 84 387,00 дол США.

Гарантом повернення суми є зерновий комбайн DHN DEERЕ - 2066. Про що розписався.

Боржник зобов`язання не виконав і ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Стаття 545 ЦК України містить положення про підтвердження виконання зобов`язання, яке має бути здійснене шляхом видачі кредитором боржникові на вимогу останнього розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Так, згідно із статтею 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21) викладено такі правові висновки щодо застосування статті 545 ЦК України: у частині другій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Згідно з положенням статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 12 і статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що оригінал розписки від 30 квітня 2015 року знаходиться у позивача, що з урахуванням положень статті 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано, доказів протиправності її знаходження у останнього відповідач ОСОБА_1 не надав.

Зважаючи на те, що відповідач прийняв спадщину після смерті батька, а тому несе зобов`язання перед його кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину за правилами частини 1 статті 1282 ЦК України.

Посилання представника відповідача на те, що розпискою від 30 квітня 2015 року позивач не підтверджує факту укладення між ним та ОСОБА_4 договору позики є безпідставними, так як розписку слід оцінювати (тлумачити), виходячи із повного змісту, тексту.

Так, у розписці зазначено, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_2 кошти, а зі змісту статті 1046 ЦК України терміну «позичив» кореспондує зобов`язання повернути. Складаючи розписку від 30 квітня 2015 року, ОСОБА_4 повинен був розуміти правові наслідки своїх дій та у разі, якщо ця розписка видавалась замість попередніх розписок, ОСОБА_4 не був позбавлений можливості вказати про це в тексті розписки.

При цьому відповідач ОСОБА_1 фактично не заперечував проти власноручного написання та підписання ОСОБА_4 розписки від 30 квітня 2015 року.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на те, що за договором позики передавалась сума 36 356 дол США, а не три різні суми як вбачається з розписки, тобто фактично не заперечував факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 грошових коштів у позику за розпискою від 30 квітня 2015 року у розмірі 36 356 дол США.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З врахуванням вищезазначеного з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 36356 (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят шість) доларів США, що еквівалентно на день винесення рішення - 1 329175 (один мільйон триста двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Що стосується посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, то суд вважає зазначити наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Ч. 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено позовну давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила).

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявності у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження 14-53цс18).

Статтею 264 ЦК визначено перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується до позовної давності.

Суд вважає, що невиконання ОСОБА_4 свого грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 є триваючим правопорушенням і позовні вимоги позивача не виходять за межі трирічного строку до подання позовної заяви, оскільки позов поданий 29.07.2019 року про стягнення боргу за період з 01.03.2012 року, в січні 2015 року ОСОБА_4 повернуто позивачу 1100 гривень, 17.11.2018 ОСОБА_4 було визнано борг, а тому відбулося переривання строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 також у судовому засіданні фактично не заперечував проти власноручного написання та підписання ОСОБА_4 розписки від 17.11.2018. Не погоджувався лише з сумою боргу, яка вказана у розписці.

Отже підстав для застосування строку позовної давності і відмови у позові, як про це просив відповідач у своєму відзиві на позов (письмових поясненнях) та у клопотанні про застосування позовної давності, немає.

Суд також вважає безпідставним посилання представника відповідача в судових дебатах на врахування висновків, які були викладені у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16ц та від 01 червня 2022 року у справі №686/23170, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, а тому підстави для врахування вказаних висновків Верховного Суду відсутні.

Вимоги позивача про стягнення 10 відсотків від загальної суми позики у розмірі 7035,60 долари США до задоволення не підлягають, оскільки в судовому засіданні не підтверджені позивачем належними і допустимими доказами.

Посилання позивача на розписку ОСОБА_4 від 17.11.2018, яка на думку позивача є підставою для стягнення в його користь 10 відсотків від загальної суми позики у розмірі 7035,60 долари США, суд до уваги не приймає, оскільки дана розписка не містить таких зобов`язань ОСОБА_4 перед позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 83, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 36356 (тридцять шість тисяч триста п`ятдесят шість) доларів США, що еквівалентно 1 329175 (один мільйон триста двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Представник позивача: адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна, місце знаходження вул. Базарна, 2/7, м. Кременець.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: адвокат Янчишин Володимир Йосифович місце знаходження. Вул. С. Крушельницької, 35 А, м. Тернопіль.

Повний текст судового рішення складено 23.02.2023.

Головуючий