26.02.2023 227/4824/20
21 лютого 2023 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.
секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Відповідача, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує права Позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену Відповідачем, а саме про те, що:
ОСОБА_1 вбив свою колишню дружину;
ОСОБА_1 вчиняв відносно колишньої жінки тортури;
матір ОСОБА_1 є «гулящою» жінкою.
В обґрунтування позову зазначено, що Позивач звернувся до голови дільничної виборчої комісії ОСОБА_2 щодо ознайомлення зі списками виборців, котра умисно спровокувала та вчинила конфлікт, грубо і нахабно чіплялась до нього, принижувала його честь та гідність; безпідставно стверджувала, що начебто Позивач вбив свою колишню дружину та вчиняв над нею тортури. Все це відбувалось в присутності наряду поліції та на очах багатьох свідків громадян, жителів смт Новодонецького. Позивач зазначає, що доказом поширення проти нього недостовірної інформації є кадри відео-фіксації фактичних обставин, котрі відбувалися 22.10.2020 року у приміщені дільничної виборчої комісії у присутності свідків в період з 14.50 до 14.57 годин, та з 16.12 до 16.23 години біля будівлі, де розташована виборча комісія на вулиці Соборній смт.Новодонецького та біля його будинку. Позивач зазначає, що на кадрах відео-фіксації (Відео № 1: ІНФОРМАЦІЯ_10) видно і добре чути, що відповідач у присутності принаймні двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які знаходились у приміщенні виборчої дільниці, стверджує, що начебто я вчиняв тортури відносно моєї бувшої покійної дружини. У присутності свідків принижує честь і гідність його 82 річної матері, умисно провокує його на незаконні дії, поводить себе неадекватно. Також вказує, що на кадрах відео фіксації (Відео № 2 ІНФОРМАЦІЯ_11) видно і чути, к у присутності двох поліцейських та інших
Відповідачем було надано відзив та письмові пояснення, в яких зазначено, що висловлювання Відповідача є оціночними судженнями, які сформовані на основі інформації, що стала відома з різних джерел, а не фактичними твердженнями, виходячи з цього Відповідач не вчинив жодного делікту, а Позивач не довів факт приниження його честі, гідності та ділової репутації, а також розповсюдження будь-якої інформації стосовно позивача, з огляду на що позовна заява має бути залишена без задоволення.
Ухвалою суду від 02.02.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження й призначити її до підготовчого судового засідання.
23 березня 2021 року позивач під час розгляду справи в підготовчому судовому засіданні подав заяву про відвід судді Корнєєвої В.В.
Ухвалою суду від 23 березня 2021 року визнано заявлений відвід необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Ухвалою суду у складі судді Мацишина Л.С. від 25.03.2021 у задоволенні заяви позивача про відвід судді Корнєєвої В.В. від розгляду цивільної справи за позовом про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.
Ухвалою суду від 24.06.2021 позивача було видалено із зали суду на час проведення підготовчого судового засідання 24.06.2021. Після видалення позивача проведення підготовчого судового засідання було продовжено.
Ухвалою суду від 24.06.2021 підготовче провадження у цій справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом до зали суду учасників судового розгляду.
Також ухвалою суду від 24.06.2021 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Вирішено викликати в судове засідання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ; витребувати з ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області: інформацію про прийняте процесуальне рішення за результатом розгляду заяви позивача від 22.10.2020, інформацію щодо звернень до поліції ОСОБА_7 (дружини позивача) або інших осіб за фактами нанесення тілесних ушкоджень або вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_7 з боку позивача , зобов`язавши надати зазначену інформацію до суду в строк до 05.07.2021; витребувати з Відокремленого структурного підрозділу комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Станції швидкої медичної допомоги м.Краматорська інформацію з карти виїзду швидкої допомоги щодо надання медичної допомоги позивачу 22.10.2020, в тому числі щодо того чи виїзджала бригада швидкої медичної допомоги за викликом чи позивач звернувся до станції швидкої допомоги самостійно, зобов`язавши надати зазначену інформацію до суду в строк до 05.07.2021.
Ухвалою суду від 11.08.2021 задоволено заяву позивача про відвід судді Корнєєвої В.В. та передано справу до канцелярію суду для повторного автоматичного розподілу справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2021 року справу до розгляду передано судді Хандуріну В.В.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 року справу до розгляду передано судді Здоровиці О.В.
На підставі ч.12 ст.33 ЦПК України, розгляд справи по суті був розпочатий повторно, у зв`язку зі зміною складу суду на стадії розгляду справи по суті. Рішення про повторне проведення підготовчого провадження суддею Здоровицею О.В. не приймалось.
Позивач в судові засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду завчасно та належним чином. В матеріалах справи мається заява позивача від 06.01.2022 року, в якій він просить розглядати справу без його присутності на протязі всього провадження.
Відповідач та його представник - адвокат Кайдашов В.С. в судовому засіданні 31.01.2022 року позов не визнали з підстав, що наведені у відзиві на позов(а.с.32-37) та письмових поясненнях(а.с.56-60).
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).
Відповідно ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34).
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.
Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які проте повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена, про що йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини "Ляшко проти України".
Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції, яка передбачає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
У свою чергу, відповідно до положень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).
Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження.
У позові ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 22.10.2020 року в період з 14.50 до 14.57 годин в приміщенні виборчої дільниці та в період з 16.12 до16.23 годин біля приміщення виробної дільниці за адресою смт.Новодонецьке вул.Соборна, в присутності двох свідків, а саме жителів смт.Новодонецьке - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та в присутності багатьох інших свідків поширювала недостовірну інформацію відносно нього про те, що начебто він вчиняв тортури відносно своєї покійної дружини, вбив свою дружину та відносно його матері про те, що його матір є гулящою жінкою. Позивач зазначав, що з боку відповідачки це було фактичним твердженням, але ця інформація є неправдивою та принижує його честь і гідність та честь і гідність його матері, а тому, за доводами позивача, має бути визнана недостовірною.
Судом досліджені відеозаписи, посилання на які надав позивач у своїй позовній заяві:
- відео № 1: ІНФОРМАЦІЯ_10;
- відео №2: ІНФОРМАЦІЯ_11
Під час дослідження вказаних записів встановлено(відео № 1), що в ході розмови між позивачем та відповідачем, яка відбувається в приміщенні, стався словесний конфлікт, в ході якого відповідач задає питання позивачу з приводу певних фактів, що стосується позивача, його дружини та його матері, про які, як вона зазначає, їй відомо зі слів людей, сусідів позивача.
Відповідач у судовому засіданні та у відзиві зазначав, що його висловлювання є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, що стали відомі з різних джерел. Більш того, відповідач вказував, що озвучив у своєму питанні лише про те, що стало йому відомо від третіх осіб, при цьому будь-яких самостійних тверджень він не наводить.
Позивач в своєму позові зазначає, що відповідачка стверджувала про існування фактів відносно нього про те, що начебто він вчиняв тортури відносно своєї покійної дружини, вбив свою дружину та відносно його матері про те, що його матір є гулящою жінкою та поширила ці факти іншим особам.
До вказаних доводів позивача суд відноситься критично, оскільки при перегляді відеозапису під № 1 вбачається, що після запитань відповідачки, позивач не заперечує вказаних фактів, а лише питає «Ви стверджуєте?».
При цьому слід зазначити, що під час дослідження вказаних відеозаписів встановлено, що, зокрема, перед словами «Я це стверджую» відповідачка вказує, що сусіди позивача висловлюють щодо нього певні свої думки (відеозапис № 1, 4:23, слова відповідача: «Так люди кажуть»). Надалі позивач запитує: «Люди кажуть?» (запис № 1, 4:24). Слова відповідача: «Сусіди ваші» (запис № 1, 4:24). Позивач: «А ви це стверджуєте? (запис № 1, 4:25). Відповідач: «Я це стверджую» (запис № 1, 4:26).
Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що фраза відповідача «Я це стверджую» стосується будь-яких фактів, які були висловлені ним в змісті запитання до позивача, оскільки вказана фраза «Я це стверджую» відноситься до його останніх фраз, а саме твердження щодо почутих ним новин від третіх осіб (сусіди позивача), слів відповідачки «Так люди кажуть» та «Сусіди ваші».
Враховуючи вищевикладене, запитання відповідача адресоване безпосередньо позивачу щодо певних фактів щодо його життя, а саме про те чи вчиняв він тортури відносно своєї покійної дружини, чи вбивав свою дружину та чи була його матір гулящою жінкою є інформацією, яка за своїм змістом є оціночним судженням, що виражає суб`єктивну думку відповідача, а тому не є недостовірною інформацією.
Крім того слід зазначити, що умовою відповідальності у справах про захист честі, гідності та ділової репутації є встановлення факту розповсюдження відповідної інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення її в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам або хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.
Таким чином, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Згідно пункту 18 вказаної Постанови ВСУ передбачено, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Зі змісту позову вбачається, що інформацію, яка на думку позивача є недостовірною, відповідачка повідомила в присутності декількох свідків. Крім того відео подій даного випадку знаходяться у вільному доступі у мережі інтернет на Ютуб -каналі.
Проте суд вважає, що відповідне поширення інформації щодо спілкування між позивачем та відповідачем допустив сам позивач, який й розповсюдив відповідну інформацію в мережі інтернет на своїй сторінці в Ютуб каналі( ІНФОРМАЦІЯ_12 та ІНФОРМАЦІЯ_13 ).
З пояснень відповідачки в судовому засіданні встановлено, що вона не поширювала інформацію щодо подій, що трапились під час спілкування з позивачем 22.10.2020 року в інтернет мережі.
Також в судовому засіданні були досліджені показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , зі змісту яких судом встановлено, що вказані особи дійсно знаходились в приміщенні, де відбувалось спілкування позивача та відповідача на підвищених тонах, але з пояснень свідків вбачається, що останні не чули про що саме спілкувалися позивач та відповідач.
Доказів, які б свідчили про те, що зміст розмови позивача та відповідача, яка відбулась 22.10.2020 року, під час їх розмови чули інші особи, судом не встановлено.
Відповідно достатті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведеного, суд вважає недоведеним факт поширення відповідачем будь-якої інформації стосовно позивача 22.10.2020 року.
Отже, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що наведена відповідачем інформація є фактичним твердженням, а також недоведено факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у позові - судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст.2,4,5,81,89,263-265,268,273 ЦПК України ,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 захист честі, гідності та ділової репутації - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 )..

Повний текст рішення складено 27 лютого 2023 року.

Суддя О.В. Здоровиця

21.02.2023