Справа № 344/3278/22
Провадження № 2/344/491/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Кульчицький О.С. звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, стягнення судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.10.2018 року, о 23:20, у місті Маріуполі поблизу вулиці Новосибірської відбувся наїзд на перешкоду у вигляді бетонного блока за участю автомобіля марки ВА3-21103 р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВА3-21103 р.н. НОМЕР_2 зареєстрована у Відповідача за полісом №AK9420309 від 26.01.2018. 24.01.2020 року Позивачем через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» було подано заяву про виплату страхового відшкодування. Листом від 07.12.2021 року Відповідач повідомив, що перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Такий лист слід вважати листом-відмовою у виплаті страхового відшкодування, оскільки законом не передбачено обов`язку заявника подавати такий документ. Вважає, що така відмова є безпідставною та незаконною, оскільки страховий випадок настав з моменту зіткнення водія ОСОБА_2 з бетонним блоком, в результаті якого пасажар ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за втановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2018 року становить 3723.00 грн. Розмір страхового відшкодування, яке має право отримати Позивач, становить: 67 014 грн.(відшкодування шкоди пов?язаної з стійкою втратою працездатності ст.26 Закону);- 24 935, 81 грн. (відшкодування витрат на лікування - ст.. 24 Закону); 10 548, 5 грн. (відшкодування школи пов?язаної з тимчасовою втратою працездатності -ст. 24 Закону); 5 124, 92 грн.(моральна шкода - 26-1 Закону).

08.07.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивач в порушення ст. 33-1 та ст. 35 Закону № 1961-IV не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надав документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершене провадження №1000914 та прийняте рішення набрало законної сили.За обставин даної справи, кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу винну у скоєному ДТП не встановлено, вироку по справі немає. Відповідач відповідно до положень п.36.2. ст.36 Закону N 1961-IV повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі та про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до моменту отримання страховиком рішення в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили. Також повідомлено, що при наданні рішення, яке вступило в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийнято відповідне рішення. Відповідач не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив строк здійснення виплати страхового відшкодування до отримання документу щодо встановлення винної особи, яке набрало законної сили. 3 аналізу п.36.2. ст.36 Закону № 1961-IV вбачається, що відсутність у страховика інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто позбавляє обов?язку страхову компанію провести страхову виплату. На підставі вищевикладеного, відповідач правомірно керуючись п.36.2. ст.36 Закону № 1961-IV повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання рішення в кримінальному провадженні законної сили, що свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчастій виплаті страхового відшкодування. Вважає, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки відповідач не відмовляв у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинив її до отримання рішення за результатами кримінального провадження. Надані позивачем докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні або ухвалу про закриття кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, подав клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог (а.с. 73-75, 79).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.10.2018 року, о 23:20 год., у місті Маріуполі поблизу вулиці Новосибірської водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВА3-21103 р.н. НОМЕР_3 , скоїла наїзд на перешкоду у вигляді бетонного блоку, розташованого на блокпосту №0016. Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому кісток гомілки.

За фактом цієї ДТП 13.10.2018 відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000914 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.7).

Як встановлено, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВА3-21103 р.н. НОМЕР_3 , на момент скоєння зазначеної ДТП, була забезпечена у ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до акту №1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 06.02.2019 року, комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків(а.с.12-15).

Також судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Маріупольській міській поліклініці №1 з 13.10.2018 по 10.01.2019 та з 11.01.2019 по 13.01.2019, де йому надавалась медична допомога та проводились хірургічні втручання, та було призначено медикаментозне лікування, що підтверджується довідкою №5 про тимчасову втрату працездаьтності потерпілого у ДТП та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 17,18-19).

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 401208 від 23.09.2019 року, ОСОБА_1 надано другу групу інвалідності з 11.09.2019 року, травма одержана під час проходження служби, в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням службових обов`язків (а.с.16).

Згідно із заявою ТОВ Юридична компанія Відшкодування, яка подана відповідачу в інтересах позивача, останній порушував питання про виплату страхового відшкодування, на загальну суму 107 623,00 грн., з яких: 67 014 грн. відшкодування шкоди пов`язаної з стійкою втратою працездатності; 24 935,81 грн. витрати понесені на лікування; 10 538,50 грн. компенсація тимчасової втрати працездатності та 5 124,92 грн. компенсації завданої моральної шкоди (а.с. 8).

Як вбачається з відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» від 07.12.2021 року, ПрАТ «СГ «ТАС» на даний час призупиняє розгляд справи, тому, що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки АТ «СГ «ТАС» не має документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження. Також страховику не відомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення (а.с.31).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу Україниза договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі -Закон N 1961-IV) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Відповідно дост. 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 1.3.статті 1 Закону N 1961-IV потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно ч. 1,2,5ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 2,ч. 3ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина другастатті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК, пункт 1 частини другоїстатті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

За змістом Закону N 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону N 1961-IV).

Згідност. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Нормою пункту 23.1. статті 23 Закону №1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

За змістом пункту 24.1. статті 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до положень статті 25 Закону №1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Нормою пункту 35.1. статті 35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1. статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положеннями пункту 36.2. статті 36 Закону №1961-IV, 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року /справа N 465/4287/15/, потерпілий в межах строків, передбачених п. 37.1.4 ст. 37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду.

Суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, у зв`язку з тим, що відповідачу не відомо про набрання рішеня у кримінальному провадженні законної сили, оскільки особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини та перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Поряд із цим, судом встановлено, що відповідачем не було здійснено виплату страхового відшкодування, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо позовної вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача майнову шкоду за лікування в розмірі 24 935,81 грн. та шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 10 548, 50 грн. суд вважає зазначити наступне.

Витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, на думку суду, страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Заявлені витрати на лікування повинні знаходитись в причинно-наслідковому зв`язку з травмами отриманими в результаті ДТП.

Витрати на лікування, необхідність здійснення яких не підтверджено відповідним медичним закладом не відшкодовуються.

При цьому, фіскальні чеки на купівлю медичних препаратів повинні містити назву препаратів, якщо у фіскальних чеках вказується лише загальна група препаратів до таких чеків мають надаватися товарні чеки, з вказаними назвами препаратів. Чеки, які не містять конкретної назви медичних препаратів або медичних послуг, благодійні внески і т.д. не відшкодовуються.

На підтвердження обґрунтованості завданої потерпілому шкоди, пов`язаної з його лікуванням, сторона позивача надала докази (квитанції та чеки).

Позовна вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» витрат на лікування підлягає до часткового задоволення та стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 14 699,77 грн., оскільки з наданих позивачем чеків, якими він підтверджує витрати на лікування, не може бути відшкодована вартість таких товарів, як вода, рушники, пакети, станок, оскільки вони не пов`язані з лікуванням основного діагнозу.

Крім того, позивач до своєї заяви надав чеки, які в заявленому обсязі не можливо ідентифікувати інформацію зазначену в них та дату придбання ліків.

Згідно з розрахунком позивача, розмір шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності становить 10 548,50 грн.

Проведений стороною позивача розрахунок шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, не викликає сумніву у своїй правильності, оскільки такий проведено з урахуванням положень статті 25 Закону №1961-IV та коректних вихідних даних.

Таким чином, обґрунтованою сумою шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, є 10 548,50 грн.

Враховуючи те, що ДТП відбулось 12.10.2018 року, і госпіталізований позивач був 12.10.2018 року, то можна дійти до висновку, що вказану травму позивач отримав внаслідок вказаного ДТП і інвалідність була встановлена позивачу саме в зв`язку з отриманою травмою в ДТП.

Згідно п. 26.1 ст. 26 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 26.2. передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Статтею 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено мінімальну заробітну плату на 2018 рік у місячному розмірі: з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Отже, розмір відшкодування позивачу за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності, становить 67 014,00 грн. (18 х 3723 = 67014,00).

На час розгляду справи у суді відповідач своїх розрахунків суми страхової виплати суду не надав, проведені позивачем розрахунки не спростував.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 124 грн. 92 коп., варто зазначити наступне.

Вимогами ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого. Оскільки розмір такої шкоди залежить від загальної суми відшкодування, то ця сума є розрахунковою і з урахуванням вищевикладеного буде становити: ( 146 99,77+10548,50+67 014,00) х 5 % = 4 613,11 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, а тому у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо застосування до позовних вимог заявленого позивачем строку позовної давності у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України, суд виходить з наступного.

Статтею 257 ЦК України визначено загальний строк позовної давності у три роки.

Однак, статтею 268 ЦК України передбачено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Серед іншого, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

При визначенні вимог, за якими позовна давність не поширюється, цивільний кодекс виходить зі специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту та інтересу, в даному випадку, є право чи інтерес, який не обмежений у часі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна давність на вимоги позивача не поширюється відповідно до п. 4 ст. 268 ЦК України.

В силу частин 1-2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1% ціни позову в сумі 968 грн. 75 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 993, 1167,1179, 1187 ЦК України, ст.ст.141,263-265,282,353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, стягнення судових витрат задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: м.Київ, п-т Перемоги, 65, 03062) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційнмй номер НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 96 875 ( дев`яносто шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 38 коп. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з яких: 14 699,77 грн. витрат на лікування; 10 548,50 грн. шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 67 014,00 грн. шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності та 4 613,11 грн. моральної шкоди.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (, місцезнаходження: м.Київ, п-т Перемоги, 65, 03062) на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 - 968 гривень 75 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 21.03.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.