Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/49/22
Провадження № 2/494/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 березня 2023 р. м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Лебединського С.Й.,

за участю секретаря судового засідання - Авдєєвої С.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної проступком», -

в с т а н о в и в:

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та матеріальної шкоди у розмірі 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень, заподіяної проступком, передбаченим ч.2 ст.125 КК України.

На обґрунтування поданого позову позивач вказував, що згідно висновку Суворовської міжрайонної МСЕК від 02 лютого 2021 р. серії 12 ААВ №165286 він має другу групу інвалідності. Однак, 06 липня 2021 р., приблизно о 16.00 годині, навпроти його будинку по АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла між ним та відповідачем, останній завдав удар кулаком правої руки йому в обличчя. В наслідок протиправних дій відповідача він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми у формі струсу головного мозку та відкритого перелому носових кісток, що призвело до тривалого розладу здоров`я. Вироком Березівського районного суду Одеської області відповідач визнаний винним за ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він витратив на лікування 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень, які він вважає матеріальною шкодою. Крім цього він зазнав фізичного болю та страждання, від отриманих тілесних ушкоджень відбулись негативні зміни у його житті, а саме він не може самостійно, без ліків, вдихати повітря та потребує хірургічного втручання. Зазначене спричинило йому моральну шкоду яку він оцінює у 20 000 гривень.

Також, позивач не заперечував проти розгляду справи на підставі наявних в справі матеріалів за його відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечував.

Відповідач про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, але не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заву про перенесення судового розгляду та відзив суду не подавав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу із винесенням заочного рішення, згідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

23 листопада 2021 р. Березівським районним судом Одеської області було ухвалено вирок, відповідно до якого відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, суд вважає доведеними протиправні дії відповідача, а саме те, що 06 липня 2021 р., приблизно о 16.00 годині, навпроти будинку позивача по АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла між ним та відповідачем, останній завдав удар кулаком правої руки йому в обличчя. В наслідок протиправних дій відповідача позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми у формі струсу головного мозку та відкритого перелому носових кісток, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

Як свідчить з матеріалів справи, а саме копій чеків витрачених на ліки, позивачем на своє лікування отриманих тілесних ушкоджень було витрачено 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зміст норм ст.ст.11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану майнову шкоду. При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях із відшкодування майнової шкоди передбачає презумпцію вини заподіювача майнової шкоди, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача майнової шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні майнової шкоди, натомість зобов`язаний подати докази, що підтверджують факт завдання такої шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої майнової шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду. Водночас саме на відповідача законом покладається обов`язок зі спростування презумпції вини заподіювача шкоди. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 листопада 2019 року по справі №910/20261/16, а також у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 23 вересня 2021 року по справі №199/3654/18, від 02 лютого 2022 року по справі №447/938/14-ц, від 23 лютого 2022 року по справі №473/468/17, від 03 травня 2022 року по справі №450/4163/18.

Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальних витрат які він зазнав в ході свого лікування.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення майнової шкоди, завданої протиправними діями відповідача, у розмірі 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень, то судом в ході розгляду справи на підставі наявних у ній доказів достеменно підтверджено заявлену позивачем вимогу.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, у розмірі 20 000 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст.23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Пунктом 3 Постанови (немайнової шкоди), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Положення ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На думку суду позивачем було доведено, що він, як особа, що має інвалідність 2-ї групи дійсно отримав страждання, які він оцінив у 20 000 гривень. Суд вважає, що неможливість самостійно, без ліків, дихати повітрям та потреба у хірургічному втручанні є саме тими моральними стражданнями які зазнав і продовжує зазнавати позивач через протиправні дії відповідача.

Приймаючи рішення про розмір моральної шкоди суд виходить з принципів розумності, справедливості і виваженості, у зв`язку з чим вважає, що заявлена позивачем грошова сума, як моральна шкода, підлягає повному задоволенню.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що позивач потребує судового захисту у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору то витрати пов`язані з його сплатою відповідно до вищенаведеної ч.6 ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст..11-13, 81, 89, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної проступком» - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та матеріальної шкоди у розмірі 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) гривень, заподіяної проступком передбаченим ч.2 ст.125 КК України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Державної судової адміністрації України, 050 (Отримувач коштів ГУК в Одеській обл./ отг м.Березівка/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку 899998, Рахунок отримувача UA0015594, Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у розмірі 992 гривні 40 коп..

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 30 денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:_______________________________________________-