РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/3962/21

Провадження № 22-ц/4815/169/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.

Хилевича С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року, у складі судді Ведяніної Т.О., у справі за позовом адвоката Дрожжин Марини Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , до Сарненської міської ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту постійного проживання,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

24 грудня 2021 року адвокат Дрожжин Марина Віталіївна, яка діє від імені ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 , без реєстрації, в період часу з 01 січня 1987 року по 01 січня 1993 року.

Позов обґрунтований наступним.

Позивач ОСОБА_2 з 01 січня 1987 року безперервно проживає у м. Сарни Рівненської області, однак зареєстрував місце проживання у даному населеному пункті лише з 2005 року. ОСОБА_3 було віднесено до зони гарантованого добровільного відселення серед територій, які зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З метою призначення пенсії із зниженим пенсійним віком позивач звернувся до відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, однак йому було відмовлено та роз`яснено, що наданими ним документами не підтверджується факт проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки та у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.

Зазначила також, що позивач з 01 січня 1987 року по 01 лютого 2000 року безперервно проживав у м. Сарни Рівненської області, оскільки був направлений на роботу на будівництво млинокомплексу Сарненського комбінату хлібопродуктів, у зв`язку із чим постійно проживав по АДРЕСА_1 .

Встановлення вказаного факту необхідно позивачу для оформлення в подальшому пенсії зі зниженням пенсійного віку.

16 березня 2022 року на вказаний позов третьою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано пояснення, в якому ставиться питання про закриття провадження у справі. При цьому третя особа, пославшись, зокрема на постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 162/760/17, від 06.05.2020 року у справі № 381/3359/17, вказала, зокрема, що у судовому порядку не можуть розглядатися заяви щодо встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі встановлення факту постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. Також вказала, що між сторонами виник спір з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, а тому вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на призначення такої пенсії має розглядатися у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства (а.с.34-36).

Оскаржуваним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 року позов було задоволено, було встановлено факт постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 , без реєстрації, в період часу з 01 січня 1987 року по 01 січня 1993 року.

Задовольняючи позов та вважаючи вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення факту проживання обґрунтованими, суд першої інстанції виходив з наданих заявником доказів, зокрема, пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відсутності заперечень з боку відповідача та заінтересованої особи.

На вказане рішення представником третьої особи ОСОБА_1 , яка відповідно до ЄДРЮОФОПГФ має право вчиняти дії від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й закриття провадження у справі. При цьому вона послалася на порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що ОСОБА_2 мав оскаржити рішення третьої особи про відмову у призначенні пенсії за правилами адміністративного судочинства.

Також вказала, що судом залишено поза увагою й те, що спір між ОСОБА_2 та третьою особою виник з приводу призначення йому пенсії на умовах, що передбачені ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому суд мав відмовити у відкритті провадження, оскільки вбачається спір про право, а під час розгляду справи мав залишити заяву без розгляду.

Крім того, зазначила, що суд не врахував і того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У своєму відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 28.02.2023 року о 10-00 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, представниця позивача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з 01 січня 1987 року по 01 лютого 2000 року позивач безперервно проживав у м. Сарни Рівненської області, оскільки був направлений на роботу, у зв`язку із чим постійно проживав по АДРЕСА_1 , просила встановити факт постійного проживання позивача по АДРЕСА_1 , без реєстрації, в період часу з 01 січня 1987 року по 01 січня 1993 року.

Із наданого позивачем повідомлення за підписом заступника начальника Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області встановлено, що ОСОБА_2 17 вересня 2021 року звернувся до вказаного управління з приводу призначення йому пенсії за віком, згідно із ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказаним повідомленням позивачеві роз`яснено, що для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі наведених вище норм закону необхідно мати страховий стаж для осіб 1966 року народження 23 роки, однак, страховий стаж позивача, згідно із наданими документами, становить 20 років 3 місяці 16 днів, а період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 9 років 9 місяців 27 днів (з 03 березня 2005 року по 31 грудня 2014 року) (а.с.7).

Однак, позивач вказує, що проживав у м. Сарни Рівненської області, без реєстрації постійного місця проживання.

Згідно копії довідки №210 від 17 серпня 2021 року, виданої відділом "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Сарненської міської ради, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 з 05 березня 2005 року по день видачі довідки (а.с.11).

На ім`я позивача видано Посвідчення від 20.08.1993 року Серія НОМЕР_1 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоактивного контролю (категорія 4) (а.с.6).

Відповідно до повідомлення Сарненської міської ради №02/16-277 від 17 лютого 2021 року позивачеві видавалось посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1993 року (а.с.9).

Згідно довідки №1822 від 02 липня 2021 року, виданою Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області ОСОБА_2 з 01 лютого 2000 року по 05 березня 2005 року постійно проживав та був зареєстрований в с. Немовичі Сарненського району Рівненської області (а.с.8).

Відповідно до довідки №548 від 09 жовтня 1990 року, виданої ОП "Сарненський комбінат хлібопродуктів" та архівної довідки №У-24-72692/24-30 від 13 травня 2021 року ОСОБА_2 дійсно з 09 липня 1986 року по 02 квітня 2001 року працював у Спеціалізованій механізованій колоні №588 Виробничого об`єднання "Укрсільбудмонтаж" Тресту "Укрелеватормлинмонтаж" електромонтажником, де отримував заробітну плату та був відряджений на будівництво по розширенню комбіната хлібопродуктів із Вінницької області, терміном до 1992 року (а.с.10, 12).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд погодитися з висновком суду першої інстанції не може, оскільки до нього він дійшов при порушенні норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення не менше трьох років.

Згідно з п.3 ч.1 ст.14 вказаного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються певні категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення не менше трьох років, категорія 3.

Частиною 1 ст.55 вказаного Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ч.1 ст.315 ЦПК України. Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.

Разом з тим згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV вказаного Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 розділу ІV), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ.

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

На час звернення позивача ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом про встановлення факту постійного проживання в зоні радіоактивного забруднення діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категорія громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року № 551, який визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій тощо.

За пунктом 2 Порядку № 551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій тощо, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII, іншими актами законодавства.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) серії Б зеленого кольору (абзац 5 пункту 6 Порядку 551).

Згідно з п.11 Порядку № 551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Відповідно до положення п.11-1 вказаного Порядку № 551:

--- видача посвідчення особі провадиться уповноваженим органом через районні в мм. Києві та Севастополі держадміністрації або виконавчий орган сільських, селищних, міських, районних у містах рад або центр надання адміністративних послуг (абзац 9);

--- перевірка обґрунтованості прийняття рішень щодо видачі посвідчень здійснюється Нацсоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики (абзац 10).

Згідно п.13 Порядку № 551 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.

Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

За положеннями ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Відповідно до ч.2 ст.20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті (тобто ті, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам та Вищому антикорупційному суду).

Натомість, згідно ч.ч.1 і 3 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам та Вищому антикорупційному суду не підсудні адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, вказані справи (з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам тощо) підсудні окружним адміністративним судам.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній.

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір заявником та відповідним відділенням Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 та від 10 квітня 2019 року в справі № 162/760/17, від 04 вересня 2019 року в справі № 14-369цс19, від 06.05.2020 року у справі № 381/3359/17.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки між позивачем ОСОБА_2 та третьою особою виник спір з приводу призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, то вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на призначення такої пенсії має розглядатися у позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції розглянув по суті поданий ОСОБА_2 позов про встановлення факту постійного проживання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до положень ст.377 ЦПК України:

--- судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч.1);

--- порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2);

--- якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (ч.3);

--- у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (ч.4).

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1 ст.256 ЦПК України) .

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, то відповідно до положень п.4 ч.1 ст.374, ст.377 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати й закрити провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1, ст.255, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.377, 382-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від імені Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 червня 2022 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом адвоката Дрожжин Марини Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , до Сарненської міської ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту постійного проживання закрити.

Повідомити ОСОБА_2 , що розгляд справи за позовом адвоката Дрожжин Марини Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , до Сарненської міської ради, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту постійного проживання віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_2 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 28 лютого 2023 року.

Головуючий Майданік В.В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.