ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Суми

Справа №576/1623/22

Номер провадження 22-ц/816/357/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Молібог Юлії Миколаївни,

представника Державної казначейської служби України Тютюнник Тетяни Вікторівни

представника Сумської обласної прокуратури Микитенка Володимира Петровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Молібог Юлією Миколаївною, на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2023 року у складі судді Колодяжного А.О., ухвалене у м. Глухові Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 12 листопада 2018 року їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України. У подальшому обвинувачення були скеровані до суду. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року позивачку звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 172 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а вироком від 23 грудня 2020 року, який залишений без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, виправдано за ч. 2 ст. 161 КК України.

Внаслідок висунутого позивачці безпідставного обвинувачення та тривалого перебування під слідством і судом, їй була завдана моральна шкода, було порушено звичайний уклад її життя та нормальні життєві зв`язки. Розмір моральної шкоди оцінений у 500 000 грн. Крім того, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просила стягнути на її користь витрати, що були понесені нею на правову допомогу по кримінальному провадженню.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила стягнути на її користь з Держави України в особі Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду 75 000 грн витрат, понесених на правову допомогу по кримінальному провадженню, та 500 000 грн відшкодування моральної шкоди, що разом становить 575 000 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року по справі № 229/870/20, а також в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року по справі № 522/2493/18, які були враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не є релевантними до справи, що переглядається.

Заявниця звертає увагу на ту обставину, що ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2020 року у справі №576/2972/18 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження в цій частині закрито. Тобто у встановлений законом строк стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_1 . В частині обвинувачення за ч. 2 ст. 161 КК України, в суді не були встановлені достатні докази для доведення її винуватості і вичерпані можливості для їх отримання, тому позивачка була виправдана вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року у справі № 576/2972/18. За таких обставин, у неї виникло право на відшкодування шкоди.

На переконання позивачки помилковим є висновок суду про те, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України, у вчиненні яких вона обвинувачувалась були вчинені однім діянням. На спростування цього твердження вона доводить, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 172 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2018 року, що підтверджується відповідним витягом з реєстру та повідомленням про початок досудового розслідування від 14 вересня 2018 року, а вже 12 листопада 2018 року позивачці повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України.

Заявниця також стверджує, що судом були залишені поза увагою спричинені їй моральні страждання, завдані незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Сумська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, подана позивачкою апеляційна скарга безпідставною, а том у не може бути задоволена.

Державна казначейська служба України у відзиві на апеляційну скаргу зауважила, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому просить апеляційний суд відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Молібог Ю.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги , заперечення проти апеляційної скарги представників відповідачів, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не була повністю реабілітована, а тому відсутні правові підстави для відшкодування заявленої нею шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України (а.с.15-19).

18 грудня 2018 року обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України, було направлено до суду (а.с.20-29).

Зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_1 були висунуті обвинувачення за ч. 1 ст. 176 КК України, тобто у незаконному звільненні 13 травня 2017 року працівника ОСОБА_2 з особистих мотивів та за ч. 2 ст. 161 КК України, тобто у обмеженні права на працю та подальшому незаконному звільненні 13 травня 2017 року працівника ОСОБА_2 за ознакою політичних та світоглядних переконань.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження в цій частині закрито (а.с.30-33).

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 19 липня 2022 року, ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 161 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення нею цього кримінального правопорушення (а.с. 34-50, 69-76, 78-87).

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 1, 2 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадк у постановлення виправдувального вироку суду.

Пунктами 4, 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено, відшкодуванню громадянинові підлягають, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (пункт 1 частини 1 статті 1 цього Закону).

У випадках, зазначених у частині першій статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина 2 статті 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Як встановлено судом, у кримінальному провадженні № 000006 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 161 КК України, Глухівський міськрайонний суд Сумської області звільнив її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. А щодо обвинувачень за ч. 2 ст. 161 КК України виправдав у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 не була повністю реабілітована за вчинення кримінального правопорушення в межах цього кримінального провадження, зокрема, за частиною ч. 1 ст. 172 КК України її звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

При цьому, в судовому засіданні з розгляду кримінальної справи ОСОБА_1 не заперечувала проти закриття провадження і ухвалу суду не оскаржувала.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції також врахував, що позивачка не посилалась на порушення її конвенційних прав, у кримінальній справі відносно неї не обирався будь-який запобіжний захід, тривалість кримінального провадження з урахуванням складності справи, поведінки позивача та органів розслідування і суду, була обґрунтованою, а необхідність прибуття ОСОБА_1 до слідчого та суду у період, на який посилалась позивач у позовній заяві, та її відсторонення від посади рівно на один місяць, не були пов`язані виключно із підозрою та обвинуваченням за ч. 2 ст. 161 КК України.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивачки відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам чинного матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги зазначених обставин не спростовують та не належать до тих підстав з якими процесуальний закон передбачає можливість зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Посилання заявниці апеляційної скарги на застосування судом не релевантної судової практики не спростовує правильності висновків суду першої інстанції по суті спору у даній справі.

Заперечення заявницею тієї обставини, що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачувалась позивачка були вчинені одним діянням, тобто утворювали ідеальну сукупність, обґрунтовані різними датами внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, також відхиляються апеляційним судом, як безпідставні.

Внесення відомостей про вчинення різних кримінальних правопорушень до ЄРДР з різними датами не виключає можливості вчинення цих правопорушень одним діянням.

Враховуючи, що в ході судового розгляду справи не було встановлено обставин повної реабілітації позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову з огляду на чинний матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Молібог Юлією Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 березня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Ю. О. Філонова