Провадження № 2/522/2383/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Палун І.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 850 000 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 червня 2020 року Позивач надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 250 000,00 гривень, що підтверджується відповідною розпискою з зобов`язанням Відповідача до 01.11.2021 року повернути зазначені кошти.

Також, 26 грудня 2020 року Позивач надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 600 000,00 гривень, що підтверджується відповідною розпискою з зобов`язанням Відповідача до 01.11.2021 року повернути зазначені кошти.

У зв`язку з вищевикладеним, Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в загальній сумі 850 000 гривень до 01.11.2021 року, проте станом на 10.11.2021 року грошові кошти Відповідач не повернув, чим порушив законні права Позивача.

Ухвалою суд від 25 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

В судовому засіданні 10 січня 2022 року представник Відповідача та Відповідач борг визнав, проте був не згоден з датою повернення боргу. Позивач надав свої пояснення та надав до суду для огляду оригінали розписок про отримання грошових коштів.

Протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07 червня 2022 року визнано обов`язкову явку в судове засідання Позивача по справі.

В судовому засіданні 03 серпня 2022 року Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач позов визнав та надав пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 05 жовтня 2022 року ОСОБА_2 підтвердив отримання грошових коштів, які були отримані для особистого користування. Також повідомив, що не отримував грошові кошти для сімейних потреб.

В судове засідання 22 лютого сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 04 червня 2020 року склав розписку, якою підтвердив взяття у борг в ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 250 000, 00 грн, зі строком повернення до 01 листопада 2021 року.

26 грудня 2020 року ОСОБА_2 склав розписку, якою підтвердив взяття у борг в ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 600 000, 00 грн, зі строком повернення до 01 листопада 2021 року.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначав, що Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в загальній сумі 850 000, 00 гривень до 01.11.2021 року, проте станом на 10.11.2021 року грошові кошти Відповідач не повернув, чим порушив законні права Позивача.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України. Також суд враховує, що ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та не надав до суду доказів повернення грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8 500,00 грн, що підтверджується квитанцією № ПН33 від 12 листопада 2021 року..

За таких обставин, зважаючи, що позов підлягає задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 8 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 84, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) борг за договором позики від 04 червня 2020 року та договором позики від 26 грудня 2020 року на загальну суму 850 000, 00 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 28 лютого 2023 року.

Суддя Л. М. Чернявська