Номер провадження 2-о/754/121/23
Справа №754/2323/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2023 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого - судді: Сенюти В.О.

присяжних: Проценко Н.П., Гриневич І.К.

за участю секретаря судового засідання: Омельченко К.О.

прокурора: Намлієвої І.В.

представника заявника: ОСОБА_1

заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

особи, стосовно якої вирішується питання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник Комунальне некомерційне підприємство «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про госпіталізацію ОСОБА_4 у КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» у примусовому порядку для лікування відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2023 року о 10:30 год. до відділення № 2 КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» бригадою екстреної медичної допомоги госпіталізований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 . Підставою для госпіталізації стало те, що ОСОБА_4 по маячним мотивам відмовився від підтримуючої терапії , їжі та пиття, майже 2 тижні не виходив зі своєї кімнати, був негативістично налаштований до батьків. 20.02.2023 року о 10:00 оглянутий ЛКК у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування, встановлений діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Параноїдий синдром з відмовою від їжі. У зв`язку з категоричною відмовою ОСОБА_5 від стаціонарного лікування, враховуючи те, що останній з маячних мотивів відмовляється від прийому їжі та води, за своїм психічним станом не в змозі задовольняти свої життєві потреби на необхідному рівні, чим виявляє загрозу для свого життя, потребує госпіталізації до КНПА «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» у м. Києві в примусовому порядку.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ від 20.01.2023 року між суддями вказана цивільна справа розподілена судді Сенюті В.О.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2023 року по справі відкрито провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, ОСОБА_3 залучено в якості заінтересованої особи.

В судовому засіданні представник заявника КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», лікар-психіатр Григоренко І.В. заяву підтримала з мотивів, викладених у ній, підтвердила, що пацієнт становить небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні заінтересована особа - ОСОБА_2 пояснив, що є вітчимом ОСОБА_4 , заяву підтримав. Пояснив, що ОСОБА_4 агресивно поводиться, кидається в бійку, висловлюється нецензурною лайкою, а відтак наполягає на лікуванні сина у стаціонарних умовах.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , пояснила, що є матір`ю ОСОБА_4 протягом двох тижнів, ОСОБА_4 не виходить зі своєї кімнати, відмовляється проходити терапію та приймати ліки. Враховуючи те, що із кімнати не виходив тривалий час, своєї потреби справляв у кімнаті, підпалював керосинову лампу, через що сусіди почали скаржитися на сморід та висловлювали непокоїння щодо пожежної безпеки.

У судовому засіданні прокурор підтримала заяву щодо госпіталізації ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

ОСОБА_4 усвідомленої згоди у судовому засіданні на госпіталізацію не надав, на не одноразові намагання суду з`ясувати відношення до поданої заяви про примусову чи можливу добровільну госпіталізацію до медичного закладу зазначив, що вважає себе здоровим, а дії батьків по відношенню до себе - спробою заволодіти його майном.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_6 , розглянувши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Положенням ст. 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 ЦК України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18), а також в постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 127/20247/21 (провадження № 61-18517св 21), від 18 грудня 2019 року у справі № 552/5273/18 (провадження № 61-18167св19).

На підтвердження обґрунтованості заяви, заявником було подано медичну карту стаціонарного хворого № 349 на ім`я ОСОБА_4 , супровідний листок та талони до супровідного листка, рапорт начальникові Деснянського УП у м. Києві, запис лікаря приймального відділення, анамнез, листок лікарських призначень, ЛКК від 20.02.2023 року, висновок комісії лікарів - психіатрів від 20.02.2023 року, заяви від ОСОБА_4 про відмову від лікування, заяви від ОСОБА_2 щодо госпіталізації сина, свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_4 , та копії паспортів заінтересованих осіб.

Згідно з висновком комісії лікарів - психіатрів у складі: в.о. мед. Директора ОСОБА_7 , зав від. № 2 ОСОБА_6 , лікаря-психіатра ОСОБА_1 , КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» від 20.02.2023 року, у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. ОСОБА_4 госпіталізований 17.02.2023 року бригадою екстреної медичної допомоги у супроводі вітчима, у зв`язку з суттєвим погіршенням психічного стану та неадекватною поведінкою: відмовився від підтримуючої терапії, по маячним мотивам відмовився від їжі, пиття, зі слів вітчима, забарикадувався вдома, майже 2 тижні не виходив зовсім зі своєї кімнати, був негативистично налаштований до батьків. Психічно хворіє з 2011 року, захворювання дебютувало афективно - параноїчною симптоматикою: активно висловлював маячні ідеї переслідування, стосунків в адресу колег, в подальшому - маячні ідеї впливу в адресу оточення, в тому числі, батьків, також маячні ідеї отруєння, через що відмовляється від їжі та пиття. Лікувався приватним чином з 2011 року, приймав склерон, з частковим успіхом. Лікувався на денному стаціонарі КНП «МЗНПД» проходив стаціонарне лікування в 2021 році в Глевасі, КНП «КЛ Психіатрія». Амбулаторно не спостерігався, останнім часом від підтримуючої терапії відмовився, внаслідок чого психічний стан суттєво погіршився, помаячним мотивам відмовився від їжі та пиття. Рідними було викликано ЕМШД, пацієнта ургентно госпіталізовано до КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» у приймальному відділенні надав усну згоду на проходження курсу відновного лікування, але з маячних ідей у відділенні категорично відмовився від госпіталізації та лікування. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний ти перебігу. Параноїчний синдром з відмовою від їжі. F20.00. Оскільки ОСОБА_4 з маячних мотивів відмовляється від прийому їжі та води, за психічним станом не в змозі задовольняти свої життєві потреби на необхідному рівні, чим виявляє загрозу для свого життя, потребує госпіталізації до КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» у м. Києві в примусовому порядку.

Матеріали справи містять копії заяв ОСОБА_4 , який відмовився від будь якого лікування, оскільки не потребує лікування взагалі.

Свідок ОСОБА_6 - лікар, зав. відділення № 2 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 було доставлено до відділення бригадою екстреної медичної допомоги, який в усному порядку погодився на проходження лікування, однак в подальшому звернувся із заявою про відмову від будь-якого лікування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» закріплено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених ст. 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених ЗУ «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги,

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 має документально закріплену історію хвороби щодо психічної проблеми. Крім того, комісія лікарів - психіатрів надала свою медичну оцінку психічного стану останнього.

Відтак, суд приходить до висновку, що в розумінні положень в.ч.ч.1,4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» такі дії комісії лікарів - психіатрів є правомірними і засновані на законі.

Висновок комісії лікарів - психіатрів містять певні посилання, які у сукупності з іншими встановленими обставинами справи дають суду підстави вважати, що у ОСОБА_4 наявний психічний розлад, і у суду не має сумнівів у правильності висновків лікарів - психіатрів, у зв`язку з чим суд вважає, що його стан здоров`я може вимагати невідкладної психіатричної допомоги.

Таким чином, у суду не має сумнівів у подоланні презумпції психічного здоров`я, яка гарантована положеннями ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки наявність розладу її психічного здоров`я повністю встановлена і доведена належними та допустимими доказами, які зібрані по справі.

Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Оцінивши докази у справі за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 страждає на психічний розлад, внаслідок чого останній відмовляється приймати ліки та не надає згоди на госпіталізацію для лікування в умовах стаціонару.

Враховуючи викладене, вбачається необхідність його лікування у стаціонарних умовах, оскільки дії ОСОБА_4 можуть нести безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

Таким чином, враховуючи принципи надання психіатричної допомоги (законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності) та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, встановлені ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, доводи підтверджені в судовому засіданні, судом встановлені правові підстави для госпіталізації хворого в примусовому порядку, а відтак заява підлягає задоволенню.

Відповідно до матеріалів справи, психіатричний заклад звернувся до суду після огляду хворого у встановлений ч. 4 ст.340 ЦПК України строк.

Згідно ч. 2 ст. 342 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 339-342, 430 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», заінтересована особа ОСОБА_2 про госпіталізацію ОСОБА_4 , до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Дозволити госпіталізувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» у примусовому порядку.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.О.Сенюта

Присяжні: Н.П. Проценко

І.К. Гриневич