Провадження № 22-ц/4808/190/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Широких Юлії Валеріївни на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року в складі судді Пастернак І. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 12 жовтня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур Антоніна Анатоліївна, про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А., про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка передала їй у власність грошові кошти в сумі 765 462,00 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення цього договору. Цього ж дня на виконання зобов`язання за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки, згідно умов якого вона передала в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площе 54,8 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. вчинено виконавчий напис № 2084 про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у загальному розмірі 767 162,00 грн за рахунок майна, переданого в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання. 07 травня 2018 року заступником начальника Івано-Франківського міського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Богаком Я.В. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

На думку позивачки, зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Крім того, вартість квартири та сума неповернутої позики є неспіврозмірні. Оцінку квартири проводили без її участі, тобто, квартира експертом не оглядалась, що піддає сумніву об`єктивності проведення оцінки.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2084 від 07 грудня 2017 року, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису Іванкевич Г. В. мала заборгованість перед відповідачкою, доказів погашення заборгованості позивачка суду не надала, а тому приватним нотаріусом не порушено норми законодавства щодо вчинення виконавчого напису. При цьому суд зазначив, що оскільки судом встановлено, що права чи інтереси позивачки не порушені, то судом не досліджувалось питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Широких Ю. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що зазначені у виконавчому написі до стягнення суми не є безспірними в силу їх неправильного розрахунку, зробленого нотаріусом. Так, у тексті оспорюваного виконавчого напису зазначено про стягнення заборгованості за договором позики у загальній сумі 767 162,00 грн, яка складається з суми боргу у розмірі 765 462,00 грн та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 9 655,00 грн. Водночас, при додаванні цих сум загальний розмір складає 775 117,00 грн.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказами надіслання ОСОБА_1 та отримання нею вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Шиманська Н. С. посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Позивачка особисто визнала у судовому засіданні, що вона не виконала умови договору та не повернула борг відповідачці в обумовлений строк. Заява про погашення боргу була направлена на адресу позивачки, яка зазначена у договорі позики та договорі іпотеки. Проте, не отримана нею виключно через свою бездіяльність та небажання повернути борг ОСОБА_3 . Крім того, в ході розгляду справи позивачка зазначала, що отримувала від відповідача неодноразові прохання повернути позичену грошову суму, однак не має можливості повернути борг.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Широких Ю. В., які просили скаргу задовольнити, пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Шиманської Н. С., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що 01 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачка передала позивачці у власність грошові кошти в сумі 765 462 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США за курсом НБУ на день посвідчення цього договору, а остання зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк (а.с.7).

Згідно з пунктів 4, 5 Договору позики позичальник зобов`язався повернути всю позику до 01 листопада 2017 року. При цьому сума грошей, що підлягають поверненню, визначається в еквіваленті 30 000 (тридцять тисяч ) доларів США по курсу НБУ на день повернення коштів. Повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця.

На виконання зобов`язання за договором позики, 01 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 54,8 кв.м, жилою площею 40,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін встановлена в розмірі 800 000 грн на день укладення цього договору (а.с. 8).

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 надіслала позивачці заяву, в якій нагадала їй про сплив строку повернення позики (а.с. 55).

02 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. із заявою, в якій просила повідомити ОСОБА_1 про сплив строку повернення позики та можливість добровільно розрахуватись до 02 грудня 2017 року (а.с. 56).

Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. 02 листопада 2017 року направила на адресу ОСОБА_1 відповідне повідомлення (а.с. 58). Дане повідомлення повернулось за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 59).

07 грудня 2017 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером № 2084 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, строк виконання зобов`язань за яким настав 01 листопада 2017 року, а саме 765 462 грн, а також витрат, пов`язаних із вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 9 655 грн, за рахунок майна, переданого в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язання, за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Мачкур А. А. 01 листопада 2016 року за реєстраційним №1282. Загальна сума, що підлягає стягненню складає 767 162 грн (а.с. 54).

Згідно протоколу № 327321 проведення електронних торгів від 18 квітня 2018 року, реєстраційний номер лота:270069 іпотека: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , торги не відбулися, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (а.с. 60).

Відповідно до постанови заступника начальника Івано-Франківського міського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Багака Я. В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2018 року, ОСОБА_2 передано в рахунок погашення боргу квартиру, яка належала ОСОБА_1 (а.с. 61).

18 травня 2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А. видано свідоцтво про належність ОСОБА_3 на праві власності нерухомого майна, що складається з двокімнатної квартири номер АДРЕСА_3 (а.с. 63). Цього ж дня приватним нотаріусом зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; номер запису про право власності: 26220506 (а.с. 64).

У своїй постанові від 23 червня 2020 року в справі № 645/1979/15-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».

При цьому стаття 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2017 року ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням була направлена вимога про усунення порушень договору позики на адресу: АДРЕСА_1 . Ця вимога не була вручена позивачці та повернута у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 58, 59).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила своє постійне проживання за вказаною адресою, в тому числі і в листопаді 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виконання нотаріусом вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та дотримання законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника, яка не отримала вказану вимогу з власної вини.

Верховний Суд в своїй постанові від 08 квітня 2021 року в справі № 766/13967/17, на яку посилається апелянт в обґрунтування доводів своєї скарги, також зазначив, що доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Згідно із Академічним тлумачним словником української мови прислівник «зокрема» уживається з іменником для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного.

Таким чином Верховний Суд не робить висновок про те, що вимога про усунення порушень договору позики має бути направлена боржнику лише поштовим відправленням з описом вкладення, а виділяє цей спосіб здійснення повідомлення серед інших. Отже, доводи апеляційної скарги про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є безпідставними.

Арифметична помилка в оскаржуваному виконавчому написі при визначенні загальної суми, що підлягає стягненню і яка складається із заборгованості за договором позики та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріусу, не свідчить про наявність спору стосовно цієї заборгованості, оскільки нотаріусом визначено її розмір, який відповідає договору позики. Належних та допустимих доказів повернення позики повного чи часткового, позивачкою суду не надано. Як не надано доказів й наявності не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Широких Юлії Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева