Справа № 351/1490/22
Номер провадження №2/351/106/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2023 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Собка В.М.
за участі секретаря - Яворницької А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом втрати особою права користування ним, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами.
21.11.1992 позивачка та відповідач уклали шлюб. Відповідно до рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2006 шлюб між ними було розірвано.
На підставі ухвали Снятиського районного суду Івано-франківської області від 06.02.2007 у справі №2-1222 2007, визнано мирову угоду про поділ спільного майна подружжя за умовами якої позивачці переходить у приватну власність житловий будинок в АДРЕСА_1 . Право приватної власності якої на вищевказаний житловий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 273972540.
У даному домоволодінні крім позивачки також зареєстрований колишній чоловік власниці вказаного господарства в АДРЕСА_1 , тобто відповідач. Більше п`яти років ОСОБА_2 фактично проживає за іншою адресою, яка не відома позивачці.
Враховуючи вищевказані обставини, позивачка просить постановити рішення, яким усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратив право користування зазначеним будинком.
Судові витрати щодо стягнення судового збору просить залишити за собою.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Візінський В.В. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачкою матеріалів та розглянути її без фіксації судового процесу.
Судом встановлено, що на підставі ухвали Снятиського районного суду Івано-франківської області від 06.02.2007 у справі №2-1222 2007, визнано мирову угоду про поділ спільного майна подружжя за умовами якої позивачці переходить у приватну власність житловий будинок в АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 273972540.
У даному домоволодінні також зареєстрований колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто відповідач.
За даними Акту виконавчого комітету Снятинської міської ради про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1393 від 05.09.2022, вбачається, що колишній чоловік ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 , втім останній не проживає у вказаному господарстві протягом п`яти років.
Окрім цього, факт реєстрації відповідача у вказаному господарстві також підтверджується довідкою виконавчого комітету Снятинської міської ради, про те, що у вищевказаному господарстві зареєстровані:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 онука;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не родич.
Факт реєстрації відповідача у спірному житловому будинку порушує абсолютне право позивачки, як власника, вільного володіти і користування житлом. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає виселитися із спірного домоволодіння, то з метою захисту свого порушеного права, позивачка змушена у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні її власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За правилами ч.1 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у цієї особи; із припиненням права власності особи втрачається й право його користування цим жилим приміщенням.
Відповідачі не є членами сім`ї позивача як нового власника будинку, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.
За ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Оскільки житлові права членів сім`ї власника житлового будинку є похідними від прав власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.
З наведених вище підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.16, 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 247 ч.2, ст.258, 259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: Василь СОБКО