Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 711/811/19

провадження № 61-10249св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рената»,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08 червня 2022 року у складі судді Позарецької С. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2022 рокуу складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» (далі - ТОВ «Рената») про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 був співзасновником ТОВ «Рената», розмір його внеску до статутного фонду складав 22 500 грн (22,5 %). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті між ними як спадкоємцями та відповідачем виник спір щодо поділу активів (майна) товариства. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 червня 2016 року у справі № 711/747/16-ц визнано за кожним з них в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі по 11,25 % в статутному капіталі ТОВ «Рената», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . У червні 2016 року вони як правонаступники (спадкоємці) померлого засновника звернулися до ТОВ «Рената» із заявою про вступ до цього товариства, на що отримали рішення, оформлене протоколом Загальних зборів відповідача від 20 червня 2016 року № 7, про відмову у прийнятті до товариства. Вказаним рішенням визначено частку померлого ОСОБА_5 у майні товариства в розмірі 22,5 % статутного капіталу, а також зазначено, що її вартість буде визначена на день смерті учасника згідно з даними бухгалтерського обліку, після чого не пізніше шести місяців з дня прийняття цього рішення кожному із спадкоємців видадуть у грошовій формі в рівних долях частку в майні, яка належала спадкодавцю. Однак відповідач так і не виплатив їм частку в майні, яка належала їх спадкодавцю. При цьому дійсна вартість такої частки їм наразі невідома. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути з ТОВ «Рената» на їх користь вартість частки співвласників в об`єкті нерухомого майна товариства, що за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1 590 199 грн та належну їм частку прибутку, одержаного відповідачем за період з 2017 року по 2019 рік включно, в сумі 126 427,50 грн в рівних частинах.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Рената» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 795 099,50 грн. Стягнуто з ТОВ «Рената» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 795 099,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній частці учасника у статутному капіталі товариства. За наявності спору між учасником товариства (в даному випадку спадкоємцями учасника товариства) та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства (спадкоємець) має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується в товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами, в тому числі висновком експертизи. В цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з реалізацією позивачами свого права на одержання успадкованої частки в майні ТОВ «Рената», яке не здійснило виплату кожному з них у грошовому еквіваленті розміру частки померлого спадкодавця у статутному капіталі цього товариства (22,5 %), загальна вартість якої згідно з висновком експертизи від 29 грудня 2021 року № 279-280/1587-1589/21-23 становить 1 590 199 грн. З урахуванням наявності відповідного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 925/1165/14, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що вартість частки в майні товариства слід визначати на день смерті його учасника. Крім того, саме висновком експертизи визначено вартість частки співвласників у нерухомому майні ТОВ «Рената» (станом на час дослідження 07 грудня 2021 року), і цей доказ є належним, а тому враховується судом. Позивачі не можуть самостійно визначити таку вартість. Інших клопотань про проведення експертиз не було заявлено, і відповідач не скористався правом подати висновок експертизи на замовлення учасника справи відповідно до статті 102 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отже, справедливим буде стягнути з ТОВ «Рената» на користь спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі по 795 099,50 грн кожному (по 11,25 %) як вартість частки померлого засновника ОСОБА_5 (22,50 %) в об`єкті нерухомого майна товариства. Разом з тим позовні вимоги про стягнення на користь кожного з позивачів частки прибутку, одержаного ТОВ «Рената» протягом 2017-2019 років, у сумі 126 427,50 грн не підлягають задоволенню, оскільки у висновку експертизи визначено лише розмір дивідендів, що є частиною чистого прибутку. Тобто дивіденди є лише частиною прибутку, а тому позивачами не доведений розмір прибутку товариства за спірний період, який є більшим, ніж розмір дивідендів.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Рената» залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08 червня 2022 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги про те, що експертиза повинна була визначити вартість частки у майні товариства на день смерті його учасника (спадкодавця), тобто станом на 2012 рік, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 925/1165/14. При цьому під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи або повторної судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості спадкового майна на момент смерті спадкодавця.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У жовтні 2022 року ТОВ «Рената» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 08 червня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначив, що суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 205/8427/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 915/1180/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/5747/13-ц, від 18 серпня 2022 року у справі № 912/2438/20. В разі відмови товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка в майні, яка належала померлому учаснику (спадкодавцю), вартість якої визначається на день смерті учасника. Таким чином, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що вартість частини майна ТОВ «Рената» пропорційно успадкованої частки померлого учасника мала бути визначена на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 , тобто відповідно до балансу товариства станом на 18 червня 2012 року, а не на час проведення у справі експертого дослідження (07 грудня 2021 року). При вирішення спору суди не встановили і не визначили вартість частини майна товариства пропорційно частці учасника (спадкодавця позивачів) на момент його смерті, у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про обов`язок ТОВ «Рената» виплатити позивачам вартість їх частки саме в розмірі 1 590 199 грн (по 795 099,50 грн кожному).

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є. від 10 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Придніпровського районного суду міста Черкаси.

30 листопада 2022 року справа № 711/811/19 надійшла до Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 26 січня 2023 року у зв`язку з відрядженням судді Бурлакова С. Ю. до Вищої ради правосуддя призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2023 року матеріали справи № 711/811/19 передано судді-доповідачу Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Карпенко С. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За змістом касаційної скарги судові рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються тільки в частині задоволення позовної вимоги про стягнення вартості частини майна, що підлягає виплаті спадкоємцям померлого учасника товариства, тому в силу положень вищенаведеної частини першої статті 400 ЦПК України переглядаються Верховним Судом лише в означеній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 був одним із засновників ТОВ «Рената», розмір його внеску до статутного фонду складав 22 500 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину у встановленому законом порядку прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Між позивачами як спадкоємцями та ТОВ «Рената» виник спір щодо поділу активів (майна) товариства.

У червні 2016 року позивачі як правонаступники (спадкоємці) померлого засновника звернулися до ТОВ «Рената» із заявою про вступ до цього товариства, на що отримали рішення, оформлене протоколом Загальних зборів відповідача від 20 червня 2016 року № 7, про відмову у прийнятті до товариства. Вказаним рішенням визначено частку померлого ОСОБА_5 в майні товариства в розмірі 22,5 % статутного капіталу, а також зазначено, що її вартість буде визначена на день смерті учасника згідно з даними бухгалтерського обліку, після чого не пізніше шести місяців з дня прийняття цього рішення кожному із спадкоємців видадуть у грошовій формі в рівних долях частку в майні, яка належала спадкодавцю.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 червня 2016 року у справі № 711/747/16-ц, яке набрало законної сили 19 вересня 2017 року, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 % в статутному капіталі ТОВ «Рената», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Визнано ОСОБА_2 впорядку спадкування за законом право на частку в розмірі 11,25 % в статутному капіталі ТОВ «Рената», яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 31 серпня 2017 року надано роз`яснення вищезгаданого рішення цього суду від 21 червня 2016 року таким чином:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можуть реалізувати своє право на частки в розмірі по 11,25 % у статутному капіталі ТОВ «Рената», які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , шляхом подання відповідної заяви про вступ до цього товариства або про отримання у грошовій чи натуральній формі частки в майні, яка належала спадкодавцю;

- якщо після визначення у грошовій чи натуральній формі належної їм частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вважатимуть, що їх майно перебуває в чужому незаконному володінні і в добровільному порядку вирішити спір щодо повернення майна неможливо, вони вправі подати до суду відповідний віндикаційний позов. При вирішенні цього спору і буде надана правова оцінка законності дій особи, яка відчужила спірне майно та добросовісності набувача такого майна;

- оскільки у справі № 711/747/16-ц ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не заявляли позовних вимог про участь/вступ або про визначення форми (грошової чи натуральної) отримання частки у статутному капіталі товариства, то такі вимоги не були предметом судового розгляду.

21 лютого 2018 року адвокат Хворов В. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Рената» Ласінського О. М. із заявою, в якій просив у добровільному порядку вирішити питання про оцінку часток спадкоємців та видачу їм цих часток у грошовій або натуральній формі.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем вчинялися будь-які дії у зв`язку з поданням вищевказаної заяви.

Судами також встановлено, що ТОВ «Рената» належить на праві власності нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У висновку комплексної судової будівельно-технічної та судово-економічної експертизи від 29 грудня 2021 року № 279-280/1587-1589/21-23, складеному експертами Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 січня 2021 року, зазначено: 1) вартість часток співвласників в об`єкті нерухомого майна ТОВ «Рената» за адресою: АДРЕСА_1 , у співвідношенні 22,5 % до 77,5 % становить: на частку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 22,5 % - 1 590 199 грн; на частку ТОВ «Рената» у розмірі 77,5 % - 5 477 353 грн, а всього - 7 067 552 грн; 2) варіанти поділу між співвласниками об`єкта нерухомого майна ТОВ «Рената» за адресою: АДРЕСА_1 розглянуто в таблицях № 15-16, а також схематично зображено в додатках №№ 3-4 до висновку; 3) питання щодо визначення дійсної (ринкової) вартості майна ТОВ «Рената», в тому числі об`єктів нерухомого майна ( АДРЕСА_1 ), основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна виробничого призначення, з урахуванням майнових зобов`язань ТОВ «Рената», не належить до завдань судової експертизи; 4) розмір дивідендів, що підлягають виплаті спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від фінансово-господарської діяльності ТОВ «Рената» в період з 2017 року по 2019 рік включно, з урахуванням належної кожному з них частки у ТОВ «Рената» (по 11,25 %), визначається в загальному розмірі 126 427,50 грн (22,5 %), в тому числі ОСОБА_1 - 63 213,75 грн (11,25 %), ОСОБА_2 - 63 213,75 грн (11,25 %).

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

Відповідно до частини першої статті 100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Частиною п`ятою статті 147 ЦК України в редакції, чинній на час смерті учасника ТОВ «Рената»- ОСОБА_5 , визначено, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 148 ЦК України в редакції, чинній на час смерті учасника ТОВ «Рената»- ОСОБА_5 , учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, чинній на час відмови ТОВ «Рената»у прийнятті до нього позивачів, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» в редакції, чинній на час відмови ТОВ «Рената»у прийнятті до нього позивачів, при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК України, статтями 55, 69 Закону України від 19 вересня 1991 року №1576-XII «Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

У пункті 30 постанови від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що прийняття рішення про вступ спадкоємця (правонаступника) учасника до ТОВ (ТДВ) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства. При визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства. У разі, якщо учасник не повністю вніс (не повністю оплатив) свій вклад до статутного капіталу товариства, йому виплачується дійсна вартість частки пропорційно внесеній (оплаченій) частині вкладу. Якщо при вирішенні спору буде встановлено, що на момент виходу (виключення) учасника у товариства відсутні чисті активи, господарський суд відмовляє у відповідному позові у зв`язку з відсутністю в товариства майна, що підлягає виплаті. Відповідно до частини п`ятої статті 147 ЦК України аналогічно визначається вартість частини майна ТОВ (ТДВ), яка підлягає видачі або виплаті правонаступнику юридичної особи-учасника товариства або спадкоємцю фізичної особи-учасника у випадку відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства або відмови у прийнятті до товариства. Її вартість визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника (стаття 55 Закону України «Про господарські товариства»).

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувшись до відповідача із заявою про виплату їм як спадкоємцям після смерті учасника ТОВ «Рената» - ОСОБА_5 коштів у рахунок вартості частини майна, пропорційній його частці у статутному капіталі товариства, діяли відповідно до вимог чинного законодавства, та, не отримавши вартості своєї частки у майні, правомірно звернулися до суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 925/1165/14 та в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 203/2465/16-ц викладено правові висновки про те, що відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом частини першої статті 66 та статті 139 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства. За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

В постановах Верхового Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 205/8427/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 915/1180/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/5747/13-ц, від 18 серпня 2022 року у справі № 912/2438/20, на які послався заявник в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 205/8427/17: при відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. У випадку неврегульованості в установчих документах, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства. З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 учасник товариства помер. Між сторонами виник спір з приводу вартості успадкованої частки позивача у майні товариства, протокольною ухвалою місцевого суду від 23 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі судово-економічної експертизи для з`ясування ринкової вартості успадкованої частки майна та частини прибутку, одержаного товариством у 2015 році. Колегія суддів зауважує, що вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, має визначатися із дійсної (ринкової) вартості об`єкта оцінки, з урахуванням всього майна товариства, а тому Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити своє рішення у цій справі за наслідками її касаційного перегляду;

- у справі № 915/1180/15: при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. Згідно з частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною першою статті 66 та статтею 139 ГК України встановлено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства;

- у справі № 361/5747/13-ц: при відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 925/1165/14 (провадження № 12-38гс12) викладено правовий висновок про те, що «вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції не врахував, що вартість частки майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), не встановив обставини щодо існування або відсутності у товариства зобов`язань, тому дійшов передчасного висновку про обов`язок товариства виплатити позивачу вартість активів товариства у стягненому розмірі. Такий висновок апеляційного суду не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 925/1165/14 (провадження № 12-38гс12). Встановлення обставин щодо зобов`язань товариства на 28 серпня 2010 року (день смерті учасника), а у випадку їх наявності - розміру таких зобов`язань, матиме значення для встановлення розміру вартості чистих активів, які підлягають виплаті позивачу, пропорційно розміру її частки;

- у справі № 912/2438/20: вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства. За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами. До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів. З огляду на наведене, позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, обчисленої на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства. Судом першої інстанції ухвалою від 03 листопада 2020 року було призначено комплексну судову оціночно-будівельну, оціночно-земельну, товарознавчу та економічну експертизи, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судових експертів місцевим судом було поставлено наступні питання: 1) яка дійсна (ринкова) вартість всього майна, в тому числі об`єктів нерухомого майна, земельних ділянок, рухомого майна (в тому числі виробничого обладнання, транспортних засобів, спеціальної техніки та устаткування тощо), які належали на праві власності Товариству станом на 10 листопада 2017 року, тобто дату виходу учасника з товариства? 2) яка вартість частини майна Товариства, з урахуванням дійсної (ринкової) вартості, пропорційна частці позивача у розмірі 4,87 % статутного капіталу товариства станом на 10 листопада 2017 року? Дослідивши висновок судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної експертизи в сукупності з матеріалами справи, суди попередніх інстанцій встановили, що експертами був проведений докладний опис досліджень та надана обґрунтована відповідь на поставлені експертній установі питання. Доказів іншої ринкової вартості власних активів станом на дату подання (отримання) заяви про вихід або дати виходу учасника (10 листопада 2017 року) відповідачем не було надано.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення вартості частини майна, що підлягає виплаті спадкоємцям померлого учасника товариства, суд апеляційної інстанції, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, не звернув увагу на те, що дійсна (ринкова) вартість частки майна ТОВ «Рената», що підлягає виплаті, повинна визначатися саме на день смерті учасника товариства - ОСОБА_5 і відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів).

Встановлення обставин щодо ринкової вартості майна ТОВ «Рената» станом на 18 червня 2012 року (день смерті ОСОБА_5 ) має вирішальне значення для правильного визначення дійсного розміру вартості часток спадкоємців померлого учасника товариства.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України обов`язок надати належні та допустимі докази на підтвердження ринкової вартості активів (майна) товариства саме на день смерті його учасника (для з`ясування вартості успадкованої частки, що належить до сплати), є процесуальним обов`язком позивача, тоді як на спростування цих обставин відповідач вправі надати докази іншої ринкової вартості майна станом на таку дату.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Разом з тим відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд не перевірив належним чином законності та обґрунтованості рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, не зазначив у судовому рішенні конкретних обставин, що спростовують ці доводи, та не використав своїх повноважень для виправлення допущених судом першої інстанції недоліків розгляду справи, у зв`язку з чим не забезпечив реалізацію принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про обов`язок ТОВ «Рената» виплатити позивачам вартість майна (активів) товариства у стягнутому розмірі.

З огляду на викладене Верховний Суд в цій справі дійшов висновку про обґрунтованість наведеної в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення вартості частини майна, що підлягає виплаті спадкоємцям померлого учасника товариства, не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи в означеній частині на новий розгляд.Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув усіх порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін, роз`яснити позивачам їхні процесуальні права та обов`язки, зокрема про необхідність надання доказів щодо ринкової вартості майна ТОВ «Рената» саме станом на 18 червня 2012 року (день смерті учасника товариства),наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій, і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рената» про стягнення вартості частини майна, що підлягає виплаті спадкоємцям померлого учасника товариства, скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук