ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

-за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області,

-за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

23 грудня 2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськанадійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що зазначена шкода спричинена їй в наслідок незаконних дій ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, що виразилась у відмові перетину державного кордону та вилученні паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого 05 лютого 2018 року, серія НОМЕР_1 , орган видачі 1201, з терміном дії до 05 лютого 2022 року, на ім`я ОСОБА_2 , 2015 року народження, який є її сином і підлягає стягненню за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України на користь позивача, з підстав неможливості здійснити закордонну подорож разом із малолітньою дитиною ОСОБА_2 та іншими членами її сім`ї, на яку позивач витратила 50558 грн., оскільки закордонний паспорт малолітнього ОСОБА_3 було внесено у базу даних міграційної служби як «Викрадені, загублені та втрачені документи» самою міграційною службою на підставі заяви про втрату від 14 червня 2019 року та визнано недійсним, тоді як ані вона, ані батько дитини, які є його законними представниками, з такою заявою не звертались та паспорту не втрачали.

Позивач вважала, що відповідач ГУ ДМС у Дніпропетровській області самовільно визнало цей документ недійсним та внесло такі відомості до своєї ж бази даних, що, на її думку, є неправомірними діями відповідача, як органу державної влади, та що є порушенням Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою КМУ від 07 квітня 2014 року за №152, про що зазначається у листах-відповідях та встановлено службовою перевіркою відповідача. Вищезазначене спричинило їй як матеріальні збитки в розмірі вартості загальної суми поїздки в 50558 грн., вартості пального, витраченого для переїзду з м. Дніпро до міжнародного аеропорту «Харків» і назад на суму 1874,95 грн., та розмірі адміністративного збору за виготовлення цього паспорту на ім`я її дитини у сумі 557,32 грн., так і спричинило моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн., що вона і просила стягнути з відповідача на свою користь разом із витратами, пов`язаними з правничою допомогою адвоката у розмірі 5962,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

25 серпня 2022 року рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану посадовими особами Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області майнову шкоду у розмірі 52 990 грн. 27 коп., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 5800,00 грн., а всього 64 631 грн. 07 коп. (шістдесят чотири тисячі шістьсот тридцять одну грн. сім копійок).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У грудні 2022 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 05.11.2015 року ГУ ДМС України у Дніпропетровській області було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 (дійсний до 05.11.2019). 27.12.2017 року позивач знову звернулась із заявою для оформлення паспорту громадянина України для виїзду закордон та нею було приховано факт про те, що в її дитини в наявності ще один дійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 та не зазначено про цей факт у заяві на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон. У зв`язку із чим помилково присвоєно новий НОМЕР_2 та видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , який в подальшому визнано недійсним.

ОСОБА_1 , як заявником було перевірено правильність внесених до заяви-анкети відомостей та власним підписом підтверджено їх правильність.

Вважає, що позивачем ОСОБА_1 не було надано підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди.

Звертає увагу на те, що у вимогах позовної заяви позивач не просить встановити неправомірні дії ГУ ДМС України у Дніпропетровській області. Тобто, при розгляді даного позову судом не може об`єктивно бути встановлено заподіяння моральної шкоди, адже не є розглядом даної справи протиправність діяння ГУ ДМС України у Дніпропетровській області.

Позивачем у справі визначено ОСОБА_1 , у шапці позовної заяви не визначено, що вона виступає, як законний представник в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 .

Договір про надання туристичних послуг оформлений на ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а не лише на ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 . Також сума, яка вказана у договорі передбачала відпочинок чотирьох осіб, а не двох, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянам України на інших осіб, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивачкою до позову не додано. Однак при цьому позивачкою надано рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16 річного віку від 29.08.2019 року, яке виписано тільки на ОСОБА_8 та на ОСОБА_1 , яка здійснювала супровід ОСОБА_8 .

Позивачкою не доведено, чим самим відповідач завдав шкоди кожній з цих осіб, а також у позові зазначено лише одного позивача ОСОБА_1 , хоча шкода при цьому стягується за чотирьох осіб та нічим не підтверджена.

У січні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем Державною казначейською службою України подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні судом рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а викладені висновки не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що позивачем не було доведено спричинення їй шкоди, а також, що між Казначейством та позивачем жодних правовідносин не виникало, Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, отже рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з Казначейства є незаконним.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

31 січня 2023 року на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області та на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в яких представник просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

В обґрунтування відзивів представник відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, суд правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині відшкодування завданої шкоди.

Звертає увагу на наявні в матеріалах справи докази, які спростовують доводи апелянтів.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 78 952, 27 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також за усним дорученням від імені інших туристів: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , уклала з ФОП ОСОБА_9 , як турагентом, яка діє на підставі Агентського договору №012141 від 17 вересня 2018 року на реалізацію турпродукту від імені та за дорученням Туроператора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП», договір про надання туристичних послуг №000168. Вартість туристичного обслуговування становить 50558,64 грн.

Відповідно до наданого у копії прибуткового касового ордеру №000168-1 від 21 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , на виконання п.5 Договору, сплатила на реквізити Турагента 50558 грн., тобто виконала повністю умови договору від 21 серпня 2019 року.

По прибуттю позивача з родиною до приміщення аеропорту «Харків» задля здійснення подорожі до Туреччини, при проходженні паспортного контролю, ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням старшого зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який не досяг 16-річного віку, ОСОБА_8 , який перетинав державний кордон у супроводі матері ОСОБА_1 та у супроводі батька ОСОБА_4 з підстав відсутності дійсного паспортного документу громадянина України для виїзду за кордон.

Протоколом про вилучення (тимчасове затримання) документа у м. Харків 29 серпня 2019 року, при перевірці документів у громадянина України ОСОБА_2 з метою поїздки туризм, який виїжджав з України і прямував у Туреччину, м. Анталія, виявлено документ НЗН Україна №FL534059, виданий 05 лютого 2018 року органом, який видавав 1201, дійсним до 05 лютого 2022 року, який вилучено на підставі інформації у базі даних «Викрадені, загублені та втрачені документи», ухвали ДМСУ ГУДМС у м. Києві з 29 серпня 2019 року до 05 лютого 2022 року і направлено за місцем видачі.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 народжений ІНФОРМАЦІЯ_4 від батька ОСОБА_10 та матері ОСОБА_1 , які є його законними представниками.

Зазначене вище унеможливило здійснення подорожі родини ОСОБА_11 до Туреччини у зв`язку із неможливістю перетину кордону їх малолітнім сином ОСОБА_12 , окремо без якого вони не могли перетнути державний кордон України та продовжити подорож за кордоном.

Для з`ясування обставин, що склались, ОСОБА_1 звернулась до адвоката Маєвської К.В., на адвокатські запити якої від 25 листопада 2019 року за вих.№№1-ДМС, 1-І, від 06 грудня 2019 року за вих. №№3-ДМС, 4-ДМС, 5-ДМС, відповідачем ГУ ДМС України у Дніпропетровській області позивачеві через її представника надано відповіді про визнання недійсним паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та внесення відомості до ІП «Недійсних документів» ЄІС УМП, згідно проведеної службової перевірки за обліками ГУ ДМС України у Дніпропетровській області та висновку №324/2019 від 28 лютого 2019 року, яким встановлено, що за результатами розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 №8258448 від 27 грудня 2017 року при видачі цього паспорту присвоєно другий УНЗР.

При цьому, повідомлено, що до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області повідомлення або заяви про втрату паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 не надходило.

Також, згідно відповіді Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 28 листопада 2019 року, наданої на адвокатський запит, повідомлено, що відповідно до обліків ІІПС ОВС України, відомості щодо паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 були внесені 26 липня 2019 року за ініціюванням Державної міграційної служби (дата заяви про втрату 14 червня 2019 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою-анкетою від 19 жовтня 2015 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорту громадянина України ОСОБА_2 для виїзду за кордон .

Разом з цим, 27 грудня 2017 року позивач знову звернулась до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою в паперовій формі про оформлення закордонного паспорту з електронним носієм її сину ОСОБА_2 , про що також нею подана заява-анкета №8258448 від 27 грудня 2017 року.

В обох випадках на звернення позивача відповідачем видавались закордонні паспорти на ім`я сина позивача ОСОБА_2 , що позивачем не спростовано.

Висновком № 324/2019 службової перевірки за фактом документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон з порушенням вимог чинного законодавства, складеним 28 лютого 2019 року начальником відділу оформлення документів №1 ГУ ДМС України у Дніпропетровській області та затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, встановлено, що 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 , звернувшись до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області із заявою про оформлення паспортного документу її сину ОСОБА_13 , також надала свідоцтво про народження дитини та свій паспорт громадянки України, на підставі яких сформована заява-анкета №8258448, а за результатами перевірок 10 січня 2018 року прийнято рішення з оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ОСОБА_2 та присвоєно УНЗР 656. Паспорт заявник отримала 06 червня 2018 року, однак під час формування заяви-анкети №8258448 виявлено звернення ОСОБА_1 із заявою-анкетою №1624596 від 19 жовтня 2015 року, на підставі якої виданий закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_2 за № НОМЕР_4 та за результатами розгляду цієї анкети-заяви присвоєно УНЗР 35. Враховуючи, що Унікальний номер запису в Реєстрі, в силу ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», є незмінним, встановлено порушення старшим інспектором Кузьменко Н.В. вимог п.25 Порядку оформлення, що призвело до формування у Реєстрі на ОСОБА_2 другого УНЗР, який внесено до паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . Таким чином, в межах компетенції ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, визнано УНЗР №656 таким, що сформований з порушенням вимог ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та таким, що підлягає видаленню. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 06 червня 2018 року, вважати оформленим з порушенням вимог законодавства, та таким, що відповідно до п.91 Порядку є недійсним та підлягає вилученню і знищенню. Забезпечити внесення відомостей про недійсність паспорту серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 до обліку ГУДМС України у Дніпропетровській області та ІП «ФМ Недійсні документи» ЄІАС УМП ДМС.

З огляду на встановлені обставини, що узгоджується з наданими сторонами письмовими доказами, суд дійшов висновку про доведення порушення посадовою особою відповідача Порядку, який регламентує оформлення та видачу закордонних паспортів, якими документуються громадяни України, та вимог ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», що призвело до безпідставної недійсності та вилучення закордонного паспорту дитини позивача, за яким 29 серпня 2019 року малолітній ОСОБА_8 , законним представником якого є позивач, перетинав кордон, та що знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із неможливістю здійснити подорож всією родиною ОСОБА_11 , на яку ОСОБА_1 витратила 50558 грн., що і є матеріальною шкодою, завданою відповідачем ГУ ДМС України у Дніпропетровській області позивачеві, яка сплатила зазначену суму особисто.

ГУ ДМС України у Дніпропетровській області не дослідило усіх обставин у їх сукупності, та вчинило дії з присвоєння двох УНЗР з видачі на ім`я малолітнього ОСОБА_2 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, внаслідок чого було прийнято рішення про визнання закордонного паспорту недійсним, а тому суд погодився з доводами позивача, що самі дії посадових осіб відповідача призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що виразилось у неможливості здійснення подорожі до Туреччини та втрати коштів, сплачених за цю подорож у розмірі 50558 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги позовної заяви щодо відшкодування витрат по оплаті вартості подорожі у сумі 50558 грн., вартості пального, витраченого на проїзд з м. Дніпро до міжнародного аеропорту «Харків» та у зворотному напрямку, що склало 1874,95 грн., та розмір адміністративного збору за виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 557,32 грн., що всього складає 52 990,27 грн. матеріальної шкоди, завданої позивачеві.

Доводи відповідача щодо незазначення позивачем всіх учасників подорожі, за яких сплачено кошти ОСОБА_1 суд вважав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки договір на туристичне обслуговування укладався між позивачем ОСОБА_1 та туроператором від імені і в інтересах якого діяв турагент, а не з іншими позивачами, які коштів за договором не сплачували, дій з виконання договору не вчиняли і мали набути прав третьої особи у договорі згідно ст. 636 ЦК України з моменту початку подорожі, яка так і не відбулась, враховуючи ще і те, що саме позивач зверталась до відповідача за оформленням проїзного документу для виїзду за кордон її дитини та саме за її заявою було видано закордонний паспорт дитини, який відповідач самостійно визнав недійсним, чим порушив майнові права позивача.

Враховуючи встановлені обставини, виникнення труднощів при перетинанні кордону та пережитий позивачем як за себе, так і за всю родину, стрес, вимушене скасування подорожі, перенесені моральні страждання, та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, враховуючи характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача суд дійшов висновку, що достатньою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, в іншій частині дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилаючись на норми законодавства та практику Верховного Суду, суд відхилив доводи про те, що Казначейська служба України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Казначейською службою не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень.

Таким чином, спричинена позивачу шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Казначейською службою з єдиного казначейського розрахунку.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, вірно встановлені правовідносини та суд дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг не вбачається.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року Державній казначейській службі України відстрочено сплату судового збору в розмірі 1152,60 гривень до ухвалення Дніпровським апеляційним судом судового рішення у даній справі.

Враховуючи, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає залишенню без задоволення, з відповідача Державної казначейської служби України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1152,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській областізалишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України () на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: