Справа №295/8428/15-ц
УХВАЛА

Про задоволення скарги

02.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі, подану в цивільній справі за заявою Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі щодо не зняття арешту з належного йому майна, а також просить зобов`язати його зняти арешт з майна, яке належить боржнику на праві власності.

В обґрунтування скарги вказує, що згідно з судовим наказом, виданим Богунським районним судом м. Житомира 18.06.2015 року, з ОСОБА_1 на користь КП Житомиртеплокомуненерго стягнуто заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 4348,31 грн станом на 01.04.2015 року та судовий збір в сумі 121,80 грн.

На підставі судового наказу державним виконавцем Богунського ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48928299.

08.06.2016 р. з метою забезпечення виконання судового наказу в даному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

23.12.2016 року виконавче провадження №48928299 завершене шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно виконавчий документ до виконання не надходив, на даний час матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

ОСОБА_1 зауважує, що станом на день звернення до суду зі скаргою заборгованість за вказаним судовим наказом погашена ним повністю в добровільному порядку, будь-яких виконавчих документів відносно нього на виконанні не перебуває.

При зверненні до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі з заявою про зняття арешту з майна, йому було відмовлено з посиланням на відсутність правових підстав для зняття арешту державним виконавцем.

Заявник вказує, що наявний арешт майна позбавляє його, як власника, права вільно користуватися та розпоряджатися ним, враховуючи відсутність підстав для застосування арешту на майно, вважає, що арешт підлягає скасуванню.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

03.01.2023 року ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира прийнято скаргу до провадження, розгляд призначено на 10-00 год 02.02.2023 року.

Заявник в судове засідання 02.02.2023 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином,причини неявки не повідомив.

Представник Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином (а.с. 22).

Представник КП Житомиртеплокомуненерго Житомирської міської ради Тичина Г.В. в судове засідання не з`явилась, направила письмові пояснення по суті скарги (а.с. 25), в яких вказала, що дійсно станом на день звернення зі скаргою до суду заборгованість в ОСОБА_1 за надані послуги з постачання централізованого опалення відсутня.

Разом з тим, посилаючись на постанови Верховного Суду у справах №826/13405/18 від 11.12.2019 року та № 826/12775/15 від 11.12.2019 року вказала, що позивач не є стороною виконавчого провадження, оскільки на виконанні у відділ виконавчої служби виконавче провадження відносно ОСОБА_1 не перебуває, а тому належним способом захисту його прав є звернення до суду з окремим позовом про зняття арешту з майна, а не зі скаргою на дії державного виконавця.

Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на те, що представник стягувача, боржник ОСОБА_1 та представник державної виконавчої служби про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 259 ЦПК України складення повного тексту судового рішення відкладено до 07.02.2023 року, оскільки його виготовлення потребує значного часу.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Судом встановлено, що згідно з судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 18.06.2015 рокуз ОСОБА_1 на користь КП Житомиртеплокомуненерго Житомирської міської ради стягнуто заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 4348,31 грн станом на 01.04.2015 року та судовий збір в сумі 121,80 грн (а.с.9).

Зі змісту відповідей начальника Богунського ВДВС у місті Житомирі Н. Савіної № 82286 від 27.07.2021 року та № 17340 від 09.02.2022 року судом встановлено, що згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №48928299 з примусового виконання судового наказу № 295/8428/15-ц, виданого Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь КП Житомиртеплокомуненерго в сумі 4348,31 грн та судового збору в сумі 121,80 грн.

08.06.2016 р. з метою забезпечення виконання вказаного рішення суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідну інформацію внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №14899494.

Також в даній відповіді зазначено, що 23.12.2016 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону, яка втратила чинність) виконавче провадження №48928299 завершено шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

На виконанні у відділі перебували й інші виконавчі провадження, де боржником був ОСОБА_1 , в яких арешт на майно боржника не накладався.

На звернення боржника начальник Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Н.Савіна повідомила його, що виконавче провадження №48928299 було завершене 23.12.2016 року; матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням строків його зберігання, посилаючись на положення Закону України "Про виконавче провадження" зазначила, що будь-які підстави для зняття арешту з майна у державного виконавця відсутні, тобто ОСОБА_1 фактично відмовлено в скасуванні арешту начальником Богунського ВДВС у м. Житомирі (а.с. 12-13, 14-15).

Зі змісту довідки №3170/6 від 10.11.2021 р., виданої начальником відділу збуту КП «Житомиртеплокомуненерго», вбачається, що станом на 10.11.2021 року заборгованість за послуги з централізваного опалення за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок ОСОБА_1 , відсутня; судовий наказ №295/8428/15-ц, виданий Богунським районним судом м. Житомира 18.06.2015 р., про стягнення заборгованості за надані послуги та судового збору виконаний в повному обсязі (а.с. 8).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА І МОТИВИ СУДУ

На час розгляду скарги порядок примусового виконання судових рішень регламентовано нормами Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набув чинності 05.10.2016 року (далі за текстом Закон України № 1404-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №48928299 було розпочате 08.06.2016 року, тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р., який втратив чинність 05.10.2016 року відповідно до ч. 2 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року одночасно з набранням ним чинності.

За правилами ч.ч. 6, 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, виходячи з наведеного, виконавчі дії у виконавчому провадженні №48928299 повинні були здійснюватись на підставі положень Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року з моменту набрання ним чинності.

З відповіді начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Н.Савіної судом встановлено, що дане виконавче провадження було завершене 23.12.2016 року шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону, яка втратила чинність).

Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р. виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, судовий наказ, виданий Богунським районним судом м. Житомира 18.06.2015 року, був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р. було здійснено помилково, оскільки станом на 23.12.2016 р. вказаний закон втратив чинність, судовий наказ повинен був повернутий боржнику на підставі положень Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який набув чинності 05.10.2016 р.

Нормами Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року також передбачено можливість повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Так, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, здійснюється на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який підлягав застосуванню станом на 23.12.2016 року.

Відповідно до положень Закону України № 1404-VIII формами завершення виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу (ст. 37) та закінчення виконавчого провадження (ст. 39), наслідки вчинення таких дій регламентовані ст. 40 даного Закону.

Нормами ч. 4 ст. 40 Закону України № 1404-VIII(зі змінами в редакції Закону № 1662-IX від 15.07.2021, чинній на момент звернення боржника з заявою про зняття арешту) передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Крім того, зі змісту пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зі змінами, в редакції на час звернення боржника до виконавчої служби) - далі за текстом Інструкція № 512/5 вбачається, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Копія постанови виконавця про скасування заходів примусового виконання в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника. У випадках, передбачених законом, на підставі постанови про скасування заходів примусового виконання виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З сукупного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України № 1404-VIII, в тому числі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і буде встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, то арешт з майна боржника знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, тобто саме в обов`язок державного виконавця входить винести не лише постанову про зняття арешту з майна боржника, але й виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, а також скасувати інші заходи, які були застосовані державним виконавцем для забезпечення здійснення належного виконання. При цьому навіть завершене виконавче провадження не підлягає відновленню.

Судом встановлено, що виконавчий лист перебував на примусовому виконанні в Богунському відділі державної виконавчої служби у м. Житомирі і був повернутий стягувачу на підставі п. 2. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р., що відповідає п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 року, який був чинний на момент винесення постанови держвним виконавцем 23.12.2016 року.

Також матеріалами справи підтверджується, що на даний час у виконавчій службі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є ОСОБА_1 .

Серед іншого, судом встановлено, що заборгованість за судовим наказом, виданим Богунським районним судом м. Житомира 18.06.2015 р. у справі № 295/8428/15, повністю погашена, як в частині сплати основного боргу, так і судового збору, що свідчить про те, виконавчий документ не підлягає подальшому виконанню, підстави для примусового стягнення заборгованості відсутні.

Таким чином, за встановлених обставин саме державний виконавець на підставі ч. 4 ст. 40 Закону України № 1404-VIII, пункту 20 Інструкції № 512/5 повинен винести постанову про зняття арешту з майна боржника, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші заходи примусового виконання рішення у разі їх застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі з відповідними заявами, за результатами розгляду яких йому фактично було відмовлено у знятті арешту з майна з посиланням на те, що підстави для зняття арешту державним виконавцем відсутні (а.с. 12-13, 14-15).

Суд не погоджується з такими доводами начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі, оскільки вони не відповідають вимогам ч. 4 ст. 40 Закону України № 1404-VIII, пункту 20 Інструкції № 512/5, що є підставою для визнання бездіяльності, яка полягає в не знятті арешту з майна боржника, неправомірною.

Суд відхиляє доводи начальникаБогунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Савіною Н. про те, що підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем відсутні, а арешт підлягає скасуванню на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на наступне.

Дійсно ст. 59 Закону України № 1404-VIIIврегульовано питання зняття арешту з майна.

Водночас, суд вважає, що до зазначених правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 59 Закону України № 1404-VIII, оскільки питання зняття арешту з майна у разі повернення виконавчого документа стягувача врегульовано ч. 4 ст. 40 цього ж закону, яка підлягає застосуванню.

На переконання суду ч. 5 ст. 59 Закону України № 1404-VIII підлягає застосуванню у разі, коли жодною іншою нормою не передбачений порядок зняття арешту з майна і в іншому порядку право особи не може бути захищене.

Не заслуговують на увагу і доводи представника КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Тичини Г., що ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження, оскільки на виконанні у відділі виконавчої служби виконавче провадження відносно нього не перебуває, а тому належним способом захисту його прав є звернення до суду з окремим позовом про зняття арешту з майна, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону України № 1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, статус боржника має фізична особа, на яку покладається обов`язок щодо виконання рішення, незалежно від того, перебуває виконавчий лист на виконанні, чи ні.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є боржником за судовим наказом, виданим 18.06.2015 року, а відтак він є боржником у виконавчому провадженні, навіть за умови його завершення.

Посилання представника стягувача в письмових поясненнях на постанови Верховного Суду №826/13405/18 від 11.12.2019 року та від № 826/12775/15 від 11.12.2019 року є безпідставним, оскільки правові висновки, зроблені в них, не є релевантними до правовідносин, які є предметом даного розгляду, їх обставини є відмінними від обставин цього провадження, позивачі у вказаних справах взагалі не були сторонами у справах, за результатами розгляду яких були видані виконавчі листи, а відтак не були боржниками у виконавчих провадженнях.

Щодо доводу представника КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про те, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 є звернення до суду з окремим позовом про зняття арешту з майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що скаржник був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Подібний за змістом правовий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 904/51/19, в постановах Верховного Суду від 23.12.2020 року в справі № 554/7908/17-ц, від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18, від 24 червня 2021 року в справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року в справі № 369/3757/20, від 29 вересня 2021 року в справі № 234/18525/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 236/789/21, від 01.12.2021 р. в справі №201/6486/20 та підтверджується положеннями статей 447, 451 ЦПК України, частини першої статті 59, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Судова практика з даного приводу є сталою і змін не зазнавала.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, третя особа - Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі, про звільнення майна з-під арешту, відповідно до ухвали Богунського райнного суду м. Житомира від 16.09.2022 року, справа № 295/8988/22, яка набрала законної сили, позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, роз`яснено позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень, яким ОСОБА_1 скористався (а.с. 27).

Отже, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про зняття арешту з майна, але у відкритті провадження у справі було відмовлено.

А відтак є неприпустимою створення ситуації, за якої заявник може бути позбавлений права на ефективний судовий захист порушеного права.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (Вегутуаппауа V. Киззіа) (заява № 21851/03) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Веііеі V. Ргапсе)).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону України № 1404-VIIIне передбачено повноважень суду на зняття арешту з майна боржника за наслідками розгляду скарги на дії, бездіяльність або рішення державного виконавця.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу; в разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що за встановлених обставин вірним та ефективним, який спрямований на реальний захист прав ОСОБА_1 , є обраний ним спосіб захисту порушеного права, направлений на можливість вільно розпоряджатись майном, як на один зі складників права власності.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин даної справи, вимог ЦПК України, Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов переконливого висновку, що не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві за умови встановлення, що виконавчий документ не підлягає виконанню, є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, оскільки державним виконавцем не дотримані вимоги ч. 4 ст. 40 Закону України № 1404-VIII, пункту 20 Інструкції № 512/5, а порушене право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі винести постанову про зняття арешту з майна боржника, що відповідає приписам ст. 451 ЦПК України, і призведе до ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Подібні за змістом висновки про застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 210/1072/15-ц та від 27.03.2020 року № 817/928/17.

Разом з тим, оскільки з матеріалів провадження не вбачається за можливе встановити державного виконавця, який здійснював виконавче провадження №48928299, суд зобов`язує начальника або за його дорученням іншу уповноважену посадову особу Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі винести постанову про зняття арешту з майна боржника згідно з ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 20 Інструкції № 512/5.

Керуючись ст. ст. 259-261, 268, 353, 447-453 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Савіної Н. щодо не зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 .

Зобов`язати начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі або за його дорученням уповноваженого державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2016 року, виданої Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі, у виконавчому провадженні №48928299.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст рішення складений 07.02.2023 року.

Суддя О.В. Стрілецька