Справа № 682/2482/22
Провадження № 2/682/118/2023
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мотонок Т. Я.,
за участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,
представника позивача Мукомел Л.А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу № 682/2482/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
26.12.2022 до суду надійшов позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Мукомел Л.А., до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
В обґрунтування поданого позову представник позивача вказує, що Будинок за АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу від 23.03.1991 року. У даному будинку, крім Позивача, зареєстровані: ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_3 (пасинок). 3 2012 року відповідач ОСОБА_3 перестав користуватися житлом за вищевказаною адресою, не користується ним і до цього часу протягом 10-ти років. Жодних стосунків з Позивачем не підтримує, участі в утриманні будинку та оплаті за комунальні послуги не бере, особистих речей в даному будинку немає. На даний час позивач утримує будинок, доглядає за будинком, платить комунальні послуги самостійно. При зверненні за оформленням субсидії йому повідомляють, що неможливо не включити в розрахунок субсидії відповідача ОСОБА_3 , оскільки він зареєстрований в будинку, і тому розмір субсидії буде розраховуватись і на нього. За таких обставин позивач звернувся до суду та просить усунути йому перешкоди в користування своєю власністю - будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом.
Ухвалою суду від 09 січня 2023 року у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.02.2023 р.
02.02.2023 року підготовче судове засідання у справі закрито та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 23.02.2023 року.
Представник позивача, адвокат Мукомел Л.А., поданий позов підтримала з підстав зазначених у позові, тому просила суд позовні вимоги задовільнити.
В судовому засіданні у якості свідків були допитані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (сусіди позивача ОСОБА_2 ), які повідомили, що відповідач ОСОБА_3 є сином покійної дружини позивача. Після смерті матері орієнтовно з 2011-2012 р.р. ОСОБА_3 не проживає в будинку, належному позивачу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ніхто не чинив ОСОБА_3 перешкод у користуванні будинком та проживати в зазначеному будинку не забороняв. Після укладення шлюбу він завбрав всі свої речі і добровільно змінив місце свого проживання, а саме поїхав в с. Великий Скнит, де на даний час проживає разом із дружиною.
Відповідач, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причин неявки не повідомив. Відзиву на позов, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд ухвалив про заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду справи та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.1991 року, що підтверджується інформаційним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 237888763 від 21.12.2020 (а.с. 8)
За вказаною вище адресою значаться зареєстрованими: ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_3 (пасинок), про що свідчить довідка Ганнопільської сільської ради від 28.11.2022 № 446 (а.с. 10).
Однак, згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.11.2022, складеного старостою Великоскнитського старостинського округу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає з 2012 року (а.с. 9).
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з п.п. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.
Судом встановлено, що відповідач на час розгляду справи в суді не є членом сім`ї позивача, більше 10 років у будинку, належному позивачу, не проживає, участі у витратах по утриманню житла не бере, має інше місце фактичного проживання.
Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання відповідача у будинку понад установлений законом строк, а тому суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 263-265, 274, 280, 280-289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), а саме: будинком за АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено: 02.03.2023 року.
Суддя Мотонок Т. Я.