Провадження № 2/522/1429/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 06.10.2022 року надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, про визнання права власності на спадкове майно та просили:

- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна однокімнатної квартири загальною площею 41,1кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно заповіту померлої від 23.04.2015 року зазначене майно квартиру померла заповіла позивачам по 1/3 кожному. 26.03.2021 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулися позивачі у межах встановленого 6-місячного строку на прийняття спадщини. Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси Ворсуляк А.М. була заведена спадкова справа №510с/2020 та зібрані від спадкоємців вся необхідні за законом документи для прийняття спадщини. Однак нотаріус не змогла встановити факт про те, чи вся квартира АДРЕСА_3 належала померлій ОСОБА_5 , зазначивши, що у померлої був чоловік ОСОБА_6 , з яким померла у подальшому розійшлась, який вже також помер, та у нього є дочка відповідач по справі, за заявою якої заведена спадкова справа №14/2017 щодо майна померлого батька. У зв`язку з цим, нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Померла ОСОБА_5 придбала спірну квартиру у індивідуальному порядку на своє ім`я на підставі договору інвестування будівництва житла №65 від 18.02.2003 року. Спірна квартира була зареєстрована на праві приватної власності за померлою ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 11.05.2004 року. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 існував шлюб з 03.09.1989 року, фактично шлюбні відносини припинились раніше, а сам шлюб було офіційно розірвано 24.06.2009 року у відділі РАЦС, а не в суді, що свідчить про відсутність майнових претензій та спорів при розірванні шлюбу. З моменту розірвання шлюбу й до моменту смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тобто у період близько 8 років після розірвання шлюбу, він жодних претензій та позовів з приводу можливого встановлення своєї частки у її квартирі до ОСОБА_5 не пред`являв. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2022 року жодних позовних вимог до спадкодавця ОСОБА_5 з боку ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя не надходило. Його спадкоємиця відповідачка ОСОБА_4 , що написала заяву про прийняття спадщини та відкрила спадкову справу №14/2017 з моменту смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) й до моменту смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто за часом більше ніж 3,5 роки, жодних претензій до померлої не пред`являла. У своїй заяві про прийняття спадщини відповідачка не вказувала спірну квартиру у якості спадкового майна, що свідчить про відсутність будь-яких дій відповідачкою спрямованих на отримання частки у спірній квартирі, оскільки вона не пред`явила жодних претензій на це майно у встановлений законом строк, в тому числі й за життя спадкодавця ОСОБА_5 . Відповідачка не пред`являла жодних позовів до позивачів й після смерті ОСОБА_5 , хоча на момент пред`явлення даного позову пройшло більше 1 року. Вказане свідчить, про пропуск будь-яких строків позовної давності з боку відповідача. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України та ст.257 ЦК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Право на встановлення можливої частки квартири виникло з моменту розірвання шлюбу, а саме з 24.06.2009 року, про розірвання якого померлі знали з дати його розірвання. Отже. будь-які вимоги про визначення можливої частки у майні спірної квартири, могли бути подані у строк до 24.06.2012 року (в межах 3 років). Придбання спірної квартири відбувалось за особисті кошти померлої ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 не брав фінансової участі у придбанні квартири.

Разом з позовом було подано клопотання про витребування доказів, а саме витребувати із архіву Приморського районного суду м. Одеса матеріали цивільної справи №522/25578/21 де містяться копії матеріалів спадкових справ.

Матеріали позову суддя отримала 07.10.2022 року.

Ухвалою суду від 11.10.2022 року заяву було залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 20.10.2022 року.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання на 21.11.2022 року.

У підготовче засідання призначене на 21.11.2022 року сторони не з`явилися, 18.11.2022 року представник позивачів адвокат Орловський Б.М. на електронну адресу суду надав клопотання про відкладення засідання.

Розгляд справи відкладено на 21.12.2022 року.

22.11.2022 року було надано запит до архіву Приморського районного суду м.Одеси щодо надання матеріалів цивільної справи №522/25578/21 для огляду.

19.12.2022 року від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява про розгляд справи без присутності представника, зазначивши, що заперечень щодо винесення рішення не мають.

21.12.2022 року представник позивачів адвокат Орловський Б.М. через канцелярію суду надав заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, просив його клопотання про витребування доказів, що подано разом з позовом розглядати у його відсутність та задовольнити клопотання.

В підготовче засідання 21.12.2022 року сторони не прибули, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року підготовче засідання закрито та призначено до судового розгляду по суті на 26.01.2023 року.

26.12.2022 року від представника відповідача адв. ОСОБА_7 до суду надійшла заява про надання можливості ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно розписки, представник відповідача ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами справи 29.12.2022 року.

11.01.2023 року від представник Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса поштою надійшла заява, в якій просив справу, призначену на 21.12.2022 року розглядати за відсутністю представника третьої особи.

13.01.2023 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на позов, в якому зазначено наступне. Відповідачем визнаються наступні обставини, на які посилаються позивачі, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). В період з 03.09.1989 року по 24.06.2009 року ОСОБА_5 перебувала в шлюбі з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 24.06.2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано. 24.05.2004 року, тобто під час перебування в шлюбі, за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру за АДРЕСА_4 . Право власності набуто на підставі оплатного договору Договору інвестування будівництва житла в м. Одесі від 18.02.2003 року № 65, укладеного з ВАТ «Стікон» (а.с.19-21). Не заперечуються відповідачем і факт звернення позивачів до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини і відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Решта обставин, на які посилаються позивачі, Відповідачем заперечуються. Заперечується зокрема, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - однокімнатної квартири загальною площею 41,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно нажите ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час шлюбу (період з 03.09.1989 року по 24.06.2009 року). Заперечується, що згідно Заповіту померлої від 23.04.2015 року, зазначене майно - квартиру померла ОСОБА_5 заповіла Позивачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках (по 1/3 кожному Позивачу), оскільки заповіт, на який посилаються відповідачі, не містить не те що посилання на зазначену квартиру, а і взагалі конкретного переліку майна, щодо якого спадкодавцем на користь спадкоємців (позивачів) здійснено розпорядження. В заповіті зазначено: «усе інше належне мені майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день моєї смерті буде належати мені …». В той же час, щодо іншого спадкоємця ОСОБА_8 , зроблено посилання на конкретне майно транспортний засіб. Заперечується, що шлюбні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було припинено раніше. При зазначенні зазначеної обставини відсутнє як зазначення конкретного часу фактичного припинення шлюбних відносин, так і зазначення доказів на їх підтвердження. Заперечується також, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано гр. ОСОБА_5 в індивідуальному порядку за рахунок проданої раніше власної квартири. Зазначають, що за Договором інвестування будівництва житла №65 від 18.02.2003 року сума інвестицій складає 59 711 гривень (п. 2.1. договору). В той час, як сума продажу належної їй раніше квартири зазначена в договорі купівлі-продажу від 31.01.2003 року становить лише 5 634 грн. (п. 2 договору). З тексту позовної заяви вбачається, що копія зазначеного договору додається, хоча серед переліку додатків до позову копія зазначеного договору відсутня. Між тим, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК, обов`язок доказування зазначеної обставини покладається саме на позивачів. Крім того, загальна площа квартири в першому випадку становить 41,5кв.м. в новобудові, а в другому випадку загальна площа проданої квартири становить 26,7кв.м. в будинку вторинного житлового фонду, що виключає будь-які підстави для твердження про тотожну вартість зазначених об`єктів. Зважаючи, що однокімнатну квартиру за АДРЕСА_4 було набуто 24.05.2004 року під час перебування в шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то зазначена квартира є їх спільною сумісною власністю в незалежності від того, що право власності було зареєстровано на ОСОБА_5 . Факт розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не впливає на правовий статус зазначеного майна. Зазначення ОСОБА_5 в заповіті під час його складання 23.04.2015 року (за життя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по відношенню до позивачів того, що їм заповідається решта її майна, а не конкретне майно, тобто квартира (як, наприклад, автомобіль спадкоємцю ОСОБА_8 ), свідчить про усвідомлення нею того, що квартира є спільною сумісною власністю для розпорядження якою потрібна спільна згода. Твердження позивачів про пропуск визначеного ст. 72 СК України трирічного строку позовної давності після розірвання шлюбу для поділу спільного майна є безпідставними та помилковими. Враховуючи, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є можливим лише за взаємною згодою. Відсутність будь яких намірів на одноособове розпорядження квартирою ОСОБА_5 за життя свідчить про відсутність будь-яких порушень права спільної сумісної власності, про відсутність спору та порушення прав іншого співвласника, а відповідно і початку перебігу строку позовної давності. Крім того, зазначений строк може бути застосовано при розгляді позову про поділ спільного майна подружжя. Щодо доводів позивачів про розірвання шлюбу в органах РАЦС, зазначають, що відповідно до ч. 1 , 3 ст. 106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Крім того, майнового спору з приводу зазначеної квартири не існувало. Вважають, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Судове засідання призначене на 26.01.2023 року було відкладено на 02.03.2023 року у зв`язку з відсутністю електроенергії.

У судове засідання 02.03.2023 року з`явилась представник позивачів ОСОБА_9 та представник відповідача Бережний О.В. Представник Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просили справу розглядати за відсутністю представника третьої особи.

Суд, ставив на обговорення питання про можливість проведення судового засідання у відсутності третьої особи. Представник позивачів не заперечував. Представник відповідача зазначив, що у справі не має третьої особи, оскільки вона судом у процесуальний спосіб не залучалася, а тому можливо слухати справу у відсутності третьої особи. Представник позивачів пояснив, що при відкритті провадження у справі суд автоматично залучив третю особу, оскільки вона була зазначена у позовній заяві, та зазначав її в ухвалі про відкриття провадження.

Протокольною ухвалою суду ухвалено згідно ч.1 ст.233 ЦПК України проводити судове засідання у відсутності третьої особи, оскільки склад учасників справи визначено у позові, а також в ухвалі про відкриття провадження з призначенням підготовчого судового засідання та в ухвалі про закриття підготовчого засідання з призначенням до судового розгляду справи по суті, судом визначено як третю особу Приморську державну нотаріальну контору у місті Одеса.

Після ухвалення судом проводити судове засідання за відсутністю третьої особи Представником відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлено усний відвід головуючому, оскільки:

- підготовче судове засідання було проведено за його відсутності;

- суд не виніс ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи Приморську державну нотаріальну контору у м. Одесі. Про залучення третіх осіб до участі у справі на його переконання відповідно до ст.53 ЦПК суд повинен постановити окрему ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Проте, в матеріалах справи відсутня не лише заява позивача про залучення третьої особи з зазначенням необхідності та підстав залучення, а і відсутня така ухвала суду про залучення третьої особи .

Представник позивачів пояснив, що ЦПК України не містить таких вимог, щоб було клопотання позивача про залучення третьої особи при подачі позовної заяви. В позові учасники справи від самого початку визначені вірно і є ухвала суду про відкриття провадження з зазначенням третьої особи. А тому, обґрунтованих підстав для відводу головуючої судді не має.

Ухвалою суду від 02.03.2023 року усну заяву представника відповідача ОСОБА_7 про відвід головуючої судді Домусчі Л.В. визнано необґрунтованою та відмовлено у відводі.

Представник позивачів адв. Орловський у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 померла та залишила заповіт на позивачів в рівних частках, на спірну квартиру. Позивачі є спадкоємцями за заповітом. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, бо у померлої був чоловік, з яким вони у шлюбі перебували з 1989 року по 2009 рік, у якого може виникнути право на прийняття спадщини. Чоловік помер у 2017 році. До 2017 року він ніяких претензій щодо спірної квартири не пред`являв до ОСОБА_5 , попри те що він знав про розірвання шлюбу з моменту його розірвання та не проживав в спірній квартирі. Відповідачка по справі -це його донька, і яка також до смерті ОСОБА_5 жодних претензій не пред`являла. Після смерті батька в заяві про прийняття спадщини відповідачка не вказала про право на спірну квартиру, тобто вона про неї не знала, оскільки і її батько не зазначав про наявність у нього такого права. З 2009 року їх шлюб був розірваний, і тому всі терміни позовної давності закінчились. Тому вимушені були звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позов вважає безпідставний. Так, вони визнають, що ОСОБА_5 померла та що вона перебувала у шлюбі з батьком відповідачки. В період їх шлюбу померла зареєструвала своє право власності на спірну квартиру на підставі договору інвестування. Пояснив, що заперечують відносно того, що померла ОСОБА_5 заповідала саме спірну квартиру. Спірна квартира набута померлою під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю, тобто ОСОБА_5 належала 1/2 частка спірної квартири, та її чоловіку батьку відповідача ОСОБА_6 також 1/2 частка спірної квартири.

По справі було оголошено перерву до 10.03.2023 року.

У судове засідання 10.03.2023 року з`явилась представник позивачів ОСОБА_9 та представник відповідача ОСОБА_7 . Представник Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просили справу розглядати за відсутністю представника третьої особи.

Протокольною ухвалою суду ухвалено згідно ч.1 ст.233 ЦПК України проводити судове засідання у відсутності третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що батько відповідачки після розлучення проживав окремо , участі в утриманні спірної квартири не приймав і жодних претензій не мав. Зазначив про пропуск всїх строків позовної давності, і батько відповідачки до суду з відповідним позовом протягом 7 років після розлучення не звертався. Просив позовну заяву задовольнити, та у випадку задоволення позову стягнути судовий збір.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що всі пояснення викладені у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали цивільної справи № 522/25578/21 суд приходить до наступного.

Предметом позовних вимог є визнання права власності в порядку спадкування за заповітом в рівних частках на квартиру АДРЕСА_5 заг.пл.41,1кв.м., житл.пл.16,3кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.05.2004 року серії НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. В цілому квартира складається з однієї жилої кімнати жилою площею 16,3кв.м., загальною площею 41,1кв.м., яка відображена у технічному паспорті від 17.03.2004 року. Свідоцтво видане на підставі договору інвестування будівництва житла в м. Одеси від 18.02.2003 року №65 та акту прийому-передачі квартири. (а.с.18 та у справі №522/25578/21 а.с.20-22).

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )- померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 року згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого 06.10.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (у справі №522/25578/21 а.с.85)

ОСОБА_5 склала 23.04.2015 року заповіт на позивачів в рівних частках, з яким після її смерті позивачі звернулись с заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Проте відповідно до постанови Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2021 року, відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру. (у справі №522/25578/21 а.с.115)

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 03.09.1989 року, між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб 03.09.1989 року, актовий запис №826. (а.с.22).

Згідно відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» ОМР від 06.06.2022 року №88/01-В, згідно комп`ютерної бази і архівних даних, які знаходяться у КП «Міське агентство з приватизації житла», було встановлено, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 , є ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 07.02.1993 року та розпорядження органу приватизації №22157 від 10.09.1993 року. (а.с.25).

З витребуваної судом матеріалів цивільної справи №522/25578/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, про визнання права власності на спадкове майно, який ухвалою суду від 13.09.2022 року залишений без розгляду, вбачається наявність копії спадкової справи №510с/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шепелюк Р.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №7-191, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_10 купив квартиру АДРЕСА_7 , яка складається в цілому з одної кімнати загальною площею 26,7кв.м., житловою площею 17,7кв.м. Зазначена квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. Виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОМР народних депутатів 10.09.1993 року за №3-2181. Оцінка квартири 5 630грн. (у справі №522/25578/21 а.с.27,28)

Як вбачається з договору інвестування будівництва житла в м. Одеси від 18.02.2003 року №65 між ВАТ «Стікон» в особі голови правління Крючкової Л.Я. (підрядник) та ОСОБА_5 (інвестор), предметом договору є внесення інвестором задля досягнення соціального ефекту інвестицій у будівництво житлових будинків, міських інженерних споруд та комунікацій, розвиток інфраструктури міста. Здійснення підрядником будівництва житлових будинків та виконання ним робіт з розвитку міських інженерних споруд, комунікацій, міської інфраструктури та отримання інвестором у власність однокімнатної квартири АДРЕСА_8 . Сума інвестицій визначена сторонами у розмірі 59 711 гривень. (а.с.19-21)

Згідно свідоцтва про право власності від 11.05.2004 року серії НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. В цілому квартира складається з однієї жилої кімнати жилою площею 16,3кв.м., загальною площею 41,1кв.м., яка відображена у технічному паспорті від 17.03.2004 року. Свідоцтво видане на підставі договору інвестування будівництва житла в м. Одеси від 18.02.2003 року №65 та акту прийому-передачі квартири. (а.с.18 та у справі №522/25578/21 а.с.20-22).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2004 року №3655877, ОСОБА_5 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності від 11.05.2004 року серії НОМЕР_5 , форма власності приватна. (а.с.17).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 24.06.2009 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №123 від 24.06.2009 року. (а.с.23).

23.04.2015 року ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В., зареєстрований в реєстрі за №3-401, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження:

- належний їй легковий автомобіль марки SUZUKI, модель SWIFT, типу-легковий седан, 1995 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_7 заповіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- усе інше належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй та на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в рівних частках кожній. (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла у віці 81 року , згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 06.10.2020 року, про що є відповідний актовий запис №9930. (у справі №522/25578/21 а.с.85).

Відповідно відомостей №Д1-244594-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 11.11.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 1 (одну) особу, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата реєстрації 23.02.2010 року. (у справі №522/25578/21 а.с.83)

26.02.2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишила на їх ім`я заповіт, посвідчений 23.04.2015 року, за реєстровим №3-401. Спадщина складається з: квартири АДРЕСА_4 (у справі №522/25578/21 а.с.84)

Відповідно висновку вартості об`єкту оцінки від 20.09.2021 року, оціночна вартість квартири АДРЕСА_4 складає 900 611,56 грн (у справі №522/25578/21 а.с.107зв).

04.10.2021 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси Тинкул О.В. звернулась до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Чернягіній Н.С., зазначивши, що Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одеси було заведено спадкову справу №510с/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та згідно матеріалів спадкової справи, спадкодавець є власником квартири, яка набута за час зареєстрованого шлюбу з її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , до майна якого було заведено спадкову справу за №14/2017 року. Тому, просила надати інформацію про коло спадкоємців по спадковій справі №14/2017 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням адресу їх проживання та інших засобів зв`язку за наявності. Вказана інформація необхідна для видачі свідоцтва про право на спадщину, з`ясування правового режиму майна, що входить до складу спадщини, та складу спадщини. (у справі №522/25578/21 а.с.111)

Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 21.10.2021 року №20.1.0.0.0/7-210924/10485, на ім`я померлої ОСОБА_5 18.08.2014 року був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_8 , залишок 2082,90 грн., заповідальне розпорядження відсутнє; а також 23.04.2018 року була відкрита картка НОМЕР_9 , залишок 10,00грн, заповідальне розпорядження відсутнє. Сейфові ячейки відсутні. Страхові договори укладені не були. Рахунки приватного підприємця відсутні. (у справі №522/25578/21 а.с.109).

Відповідно до відповіді приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Чернягіної Н.С. від 22.10.2020 року №107/02-14 на лист державного нотаріусу Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеси Тинкул О.В. від 04.10.2021 року, станом на 22.10.2021 року громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є єдиним спадкоємцем, що звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, ОСОБА_6 , але не оформила свої спадкові права. (у справі №522/25578/21 а.с.112).

Відповідно до постанови Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2021 року, відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру, що належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначивши, що згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чернягіної Н.С. від 20.10.2020 року за №107/02-14, до майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу №14/2017 та єдиним спадкоємцем, що звернувся із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , є його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. У зв`язку зі смертю і чоловіка і дружини, є перешкоди щодо встановлення складу спадкового майна, а саме: частки квартири АДРЕСА_4 , після смерті ОСОБА_5 (а.с.13-15).

Таким чином вбачається. що відмовою у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину послугував той факт, що на момент придбання ОСОБА_11 спірної квартири остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_12 .

Судом встановлено, що також визнається сторонами по справі, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 79 років, помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_10 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15.04.2017 року, про що є відповідний актовий запис №4104. (у справі №522/25578/21 а.с.133).

Після його смерті заведена спадкова справа №14/2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С., що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №66694349 від 04.10.2021 року. Відповідно до листа приватного нотаріуса Чернягіної Н.С. громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернулась с заявою про прийняття спадщини 27.09.2017 року до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Чернягіній Н.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В заяві зазначено, що склад спадкового майна їй не відомий. (а.с.26).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 , виданого 01.08.1965 року, та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27.09. 2017 року №1, відповідачка ОСОБА_4 ( ОСОБА_13 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , батько ОСОБА_12 , мати ОСОБА_14 . )а.с.143-146).

ОСОБА_15 з ОСОБА_16 було укладено шлюб 01.03.1991 року, актовий запис №146. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_17 (у справі №522/25578/21 а.с.143-146), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_12 , виданого 01.03.1991 року.

Таким чином ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем, що звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька, ОСОБА_6 , але не оформила свої спадкові права.

Також встановлено, що померлий перебував у шлюбі з ОСОБА_18 з 09.10.2012 року по 18.12.2015 року та проживав на момент смерті за адресою: АДРЕСА_9 , що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 року по справі по справі №520/15508/15-ц.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 року по справі №520/15508/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_18 про розірвання шлюбу, шлюб зареєстрований 09.10.2012 року між ОСОБА_6 до ОСОБА_18 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвища: йому- ОСОБА_13 , їй ОСОБА_19 (у справі №522/25578/21 а.с.149).

Як вбачається з відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2022 року на запит адвоката Орловського Б.М., який представляв інтереси ОСОБА_1 , згідно перевірки алфавітних покажчиків цивільних справ за 2003-2009 роки, в яких реєстрація проводилась за прізвищем відповідача, та згідно даних електронної системи документообігу у місцевому загальному суді Д-3 за період 2010-2017 року, позовна заява про розділ майна подружжя з сторонами ОСОБА_6 до ОСОБА_5 до суду не надходила та не розглядалась. (а.с.24)

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В силу статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом встановлено, що позивачі вчасно звернулись до нотаріуса з відповідною заявою.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Вказані норми, що діяли на час придбання спірної квартири, узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства України. Зокрема відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У частині другій статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві, позивачі посилаються, що а ні відповідачка, а ні її померлий батько не пред`являли жодних претензій щодо права власності на спірну квартиру з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 ), тому вважають, що вказане свідчить про пропуск будь-яких строків позовної давності.

В свою чергу, представником відповідача у відзиві було зазначено, що вказане твердження позивачів про пропуск трирічного строку позовної давності після розірвання шлюбу є безпідставним та помилковим, оскільки закон пов`язує початок перебігу строку позовної давності не з часом розірвання шлюбу, а з часом коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Проте, суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо строків позовної давності з наступних підстав.

Як судом вже було встановлено, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений 03.09.1989 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.05.2004 року серії НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. Таким чином квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності.

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша - друга статті 20 СК України).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (стаття 72 СК України).

В даному випадку перебіг позовної давності виникає з дня розірвання шлюбу, тобто з 24.06.2009р.

Тлумачення статті 72 СК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що: законодавець розмежував випадки для подружжя, коли позовна давність застосовується (після розірвання шлюбу) та коли не застосовується (коли шлюб не розірвано).

Тобто, позовна давність не застосовується коли жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. І, навпаки, позовна давність застосовується, якщо жінки та чоловік припиняють проживати однією сім`єю.

Вочевидь, такий же критерій має бути і щодо позовної давності у спорі про визнання права власності в порядку спадкування за умови розірвання шлюбу зі спадкодавцем.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що: сторони після розірвання шлюбу 24 червня 2009р. спільно не проживали в спірній квартирі. Тому перебіг позовної давності почався з 24 червня 2009 року, і тому позовна давність застосовується.

Саме до таких висновків прийшов у своїй постанові ВС від 12 .04.2022р. по цивільній справі №212/10842/19 при вирішення питання щодо можливості застосування строку позовної давності щодо поділу майна подружжя.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо.

За вказаних обставин, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, а також, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, їх право не визнається відповідачкою, що за даних обставин справи, вимоги позивачів про визнання за ними права власності на спадкове майно не суперечать вимогам діючого законодавства, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачі понесли витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 9 009грн., по 3 003 грн. кожним позивачем, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями на зазначену суму, яку представник також просив стягнути. Суд вважає що дана вимога також підлягає задоволенню.

Керуючись 10, 15-16, 182, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261-1265, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 72, 74 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 76-82, 84, 89, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_13 ) право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_14 ) право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_15 ) право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_16 , адреса проживання: АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_13 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_14 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_15 ) судовий збір у розмірі по 3003 грн. на кожну.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 20.03.2013 року.

Суддя: Домусчі Л.В.