Справа №760/9914/22 2-о/760/18/23
СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшли матеріали вищезазначеної заяви, у якій ОСОБА_2 просить встановити факт недостовірності та спростувати інформацію щодо ОСОБА_2 , поширену в мережі Інтернет на веб-сайті «НАЦІОНАЛЬНИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ «АНТИКОР» («ІНФОРМАЦІЯ_2») у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_4» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в абз. 14 публікації (статті): висловлювання (мовою оригіналу): «…в том числе с помощью экс-главы Государственной авиационной службы Украины ОСОБА_2 (он же Собственник компании Россия)…»; висловлювання (мовою оригіналу): «…и фигуранта расследования ГБР о госизмене…».

В обґрунтування зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на інформаційному сайті «НАЦІОНАЛЬНИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ «АНТИКОР» (мовою оригіналу - «НАЦІОНАЛЬНИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ «АНТИКОР») розміщено публікацію (статтю) під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Зі змісту вказаної публікації вбачається, що в ній, серед іншого, у стверджувальній формі зазначається, що в рф сьогодні переховується безліч політичних і бізнес діячів України, які поспішно залишали нашу країну в 2013 і 2014 роках в тому числі за допомого екс-глави Державної авіаційної служби України ОСОБА_2 (він же власник компанії «Россия»). Окрім того, у вказаній публікації стверджується, що колишній чиновник ОСОБА_2 с фігурантом розслідування ДБР за фактом державної зради.

В свою чергу, розповсюдження на інформаційному веб-сайті «НАЦІОНАЛЬНИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ «АНТИКОР» вказаної недостовірної інформації, завдає істотної шкоди особистому немайновому праву позивача на повагу до його честі, гідності та недоторканість ділової репутації, оскільки така інформація не викликає схвалення у суспільстві (тим більше, в контексті вчинення злочину), а навпаки заслуговує на осуд, тобто є негативною, що несумісна із поняттями моральності, честі, гідності, авторитету, позитивної ділової репутації, позитивних ділових та особливих якостей, зокрема, в Українi.

Заявник вважає, що належним способом захисту порушених його прав є встановлення факту недостовірності поширеної у відповідній публікації (статті) інформації та її спростування в порядку окремого провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2022 заяву адвоката Мирець Дар`ї Сергіївни в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірної інформації залишено без руху.

22.08.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків заяви про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування.

22.08.2022, 31.08.2022 до суду надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.09.2022 у справі відкрито окреме провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та заслухавши пояснення представника заявника, суд зазначає наступне.

Конституція України гарантує кожному право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію (частина 4 статті 32).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, відповідно до ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Спростування недостовірної інформації може здійснюватись як у спосіб захисту честі, гідності, ділової репутації, так і встановлення факту недостовірної інформації. У той же час, перший розрахований на наявність спору та здійснюється в порядку позовного провадження, другий, - коли метою є лише встановлення факту, що має юридичне значення та здійснюється в порядку окремого (непозовного) провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Отже, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

У зв`язку з цим, суд зважає не лише на характер такої інформації (є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням), а й на те чи наявний суб`єкт, що поширив відповідну інформацію. Від цього також залежить, в якому порядку відбуватиметься захист чи відновлення порушених або оспорюваних прав, інтересів особи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Положеннями абз. 5 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

У п. 13 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 надано роз`яснення, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Судом встановлено, що в мережі Інтернет на веб-сайті «НАЦІОНАЛЬНИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ «АНТИКОР» («ІНФОРМАЦІЯ_2») у публікації (статті) від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_4» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в абз. 14 публікації (статті): висловлювання (мовою оригіналу): «…в том числе с помощью экс-главы Государственной авиационной службы Украины ОСОБА_2 (он же Собственник компании Россия)…»; висловлювання (мовою оригіналу): «…и фигуранта расследования ГБР о госизмене…» опубліковано інформацію щодо ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 зазначила, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дослідивши інформаційне наповнення веб-сайту «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» ІНФОРМАЦІЯ_2 судом встановлено, що жодний із розділів веб-сайту не містить будь-якої інформації щодо його власника (ів).

Встановлено, що 21.04.2022 № 2104/2, з метою отримання документально підтвердженої інформації щодо власника веб-сайту «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» ІНФОРМАЦІЯ_2, а також безпосереднього автора розміщеної на ньому публікації, представником заявника направлено на адресу Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» адвокатський запит (т.1, а.с. 48-51).

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідне поштове відправлення № 819, в якому містився зазначений вище адвокатський запит № 2104/2 від 21.04.2022 року не було вручено під час доставки адресату, через відсутність останнього за його місцезнаходженням (т.1, а.с.53-54). Разом з тим, як вбачається з трекінгу веб-сайту «Укрпошта», причиною не вручення данного поштового відправлення зазначено: за закінченням терміну зберігання.

З інформації про портал, яка знаходиться у загальному доступі за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що (мовою оригіналу - ОСОБА_6 ), яка значиться автором публікації (статті) під назвою (мовою оригіналу): «ІНФОРМАЦІЯ_4» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 не входить до редакційної колегії, не є журналістом Інтернет-ресурсу «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР», однак суд не погоджується з твердженням заявника, що є відсутньою інформація відносно того, що вказана особа реально існує та її можливо ідентифікувати і він вжив всіх залежних від нього заходів для отримання такої інформації, оскільки автор статті може працювати під умовним ім`ям (псевдонімом) та інформацію щодо автора зазначеної публікації (статті) заявник міг також отримати, звернувшись з відповідним запитом на електронну пошту «Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» чи, заповнивши контактну форму для зв`язку, які, окрім адреси, зазначені на сайті в розділі «контактна інформація».

З матеріалів справи також вбачається, що 15.04.2022 року, з метою перевірки наявності юридичного статусу «Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», як друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства (з перспективою встановлення його власника - засновника), представником заявника направлено на адресу адміністратора Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» адвокатський запит № 1504/4 від 15.04.2022 з проханням надати інформацію щодо наявності у відповідному реєстрі відомостей про державну реєстрацію Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР» як друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства (т.1, а.с.41-45).

У відповідь на вказаний адвокатський запит, листом № 1122/13.1-15 від 21.04.2022 року Державне підприємство «Національні інформаційні системи» повідомило про неможливість надати інформацію про Національний антикорупційний портал «АНТИКОР», з огляду на те, що до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності не вносяться дані про реєстрацію порталів та/або інтернет-видань (т.1, а.с.46-47).

Що стосується встановлення заявником власника веб-сайту «Національний антикорупційний портал «АНТИКОР», суд зазначає, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №447-р від 22 липня 2003 року «Про адміністрування домену.UA», повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет здійснює Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр».

Так, відповідно до п.1 вказаного Розпорядження підтримано пропозицію Держкомзв`язку, СБУ та учасників ринку Інтернет в Україні щодо створення об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» з метою управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру і системи домених імен домену верхнього рівня «.UA».

Згідно з п. 1.1 Статуту Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» основною метою діяльності Об`єднання є здійснення суспільно корисної діяльності з управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, адресним простором в мережі на основі Інтернет - протоколу, в тому числі адміністрування систем і реєстру доменних імен в домені «.UA».

Отже, саме на Об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» покладено повноваження управління адресним простором українського сегмента мережі Інтернет, обслуговування та адміністрування системного реєстру і системи доменних імен домену верхнього рівня «.UA».

Як вбачається із заяви, заявник звернувся до Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» із заявою щодо видачі довідки з відомостями про власника веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідь на вказану заяву заявник отримав Довідку з відомостями про власника сайту або інформацією про його встановлення від 12.04.2022 року № 60/2022-Д. За результатами проведеного дослідження ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у цій довідці зроблено висновок, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 є реєстрант доменного імені є компанія Teka-Group Foundation (0835, PA (Республіка Панама), Panama (м. Панама), 50th street Global Bank Tower), якщо інше не визначено умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній (т.1, а.с. 56-61).

Компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у здійсненні ним функції з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також довідок з відомостями про власників веб-сайтів / реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року підтверджується Свідоцтвом про акредитацію ОП «Український мережевий інформаційний центр» (т. 1 а.с. 62).

Також відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, в Україні визнано компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», акредитованого Об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (як адміністратором системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет), у здійсненні функцій з надання даних про власників тих чи інших веб-сайтів.

З урахуванням вищевикладеного, суд не погоджується з висновком заявника, що ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» надана недостовірна інформація щодо компанії Teka-Group Foundation, як реєстранта доменного імені antikor.com.ua, а отже, і власника відповідного веб-сайту, яка, на думку заявника, ґрунтується виключно на нічим непідтверджених припущеннях.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких має встановити особа, яка звертається до суду.

Натомість, заявник, стверджуючи про неможливість встановити власника веб-сайту Національного антикорупційного порталу "Антикор", посилається лише на відсутність відомостей про державну реєстрацію агентства, відсутність за місцезнаходженням та ненадання відповідей на його адвокатські запити.

Наведені обставини дозволяють дійти висновку, що ідентифікація особи відповідача є можливою, що виключає встановлення факту недостовірної інформації в порядку окремого провадження відповідно до приписів абзацу 3 ч.4 ст.277 ЦК України, а посилання заявника на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, є передчасними, та спростовуються документами, доданими до заяви.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне залишити вказану заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 293 - 294, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування, - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення .

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Солом`янський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя В.С. Жовноватюк

Повний текст виготовлено 01.03.2023