Справа № 503/963/22
Провадження № 2/503/53/23
16 січня 2023 року м. Кодима
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку, що розташована на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 3,58 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказуючи, що земельна ділянка належала їх матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та її брат ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом після померлої вказаної земельної ділянки в рівних частках та прийняли спадщину, проте вона не може оформити право власності на земельну ділянку через відсутність у неї оригіналу державного акту, яким посвідчене право власності померлої на цю ділянку, що знаходиться у відповідача. Крім того, позивач зазначила, що її мати ОСОБА_3 за життя склала ще один заповіт, яким заповіла ОСОБА_4 житловий будинок, що не охоплюється складеним на її ім`я заповітом та не є предметом спору. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що через виниклий між нею та братом спір щодо розподілу спадкового майна та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку, а тому просить поділити спадщину, враховуючи, що відповідач не є громадянином України та будучи іноземцем, відповідно до діючих норм земельного законодавства України, у разі успадкування земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зобов`язаний відчужити такий об`єкт нерухомого майна на користь громадянина України. Позивач, в свою чергу, не заперечує в грошовому еквіваленті відшкодувати відповідачу вартість його частки у спірному спадковому майні.
В судове засідання позивач не з`явився та надав суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав та просив проводити розгляд цивільної справи без його участі.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Жодних заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. У встановлений судом строк, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_5 до суду не подала.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності приходить до наступних висновків.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Ця обставина підтверджується копією актового запису про смерть №19 від 30.10.2007 року.
З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №049350, виданого 26.02.2004 року Кодимською РДА та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №289 вбачається, що ОСОБА_3 належало право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,58 га, розташовану на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області.
За час свого життя, а саме 10 січня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, реєстр №3, яким заповіла вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.
Сторони є спадкоємцями за цим заповітом після смерті ОСОБА_3 .
В матеріалах цивільної справи відсутні відомості про інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від заповіту.
Крім того, за час свого життя, а саме 24 червня 2003 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, реєстр №107, яким заповіла ОСОБА_4 житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Разом з тим, даний заповіт не охоплює спадкове майно, що успадковується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за заповітом від 10.01.2007 року, тому не належить до предмету спору.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №465/02-14 від 10.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяву про прийняття ними спадщини та заведена спадкова справа №266/2008. Ця обставина вказує на те, що обидва спадкоємці прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.
З огляду на це суд вважає, що сторони в рівних частках набули право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,58 га, розташовану на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області.
Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Встановлено, що 23 серпня 2022 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та через виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна. Ця обставина підтверджується листом №356/02-14 від 23.08.2022 року та вказує на те, що за позивачем не визнається право власності на спадкове майно.
Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна.
Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права.
Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (земельної ділянки) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (земельна ділянка).
У даному випадку суд встановив, що позивач не надав нотаріусу оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку у зв`язку з його відсутністю. Спадкоємець має тільки копію цього правовстановлюючого документа.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості захистити свої спадкові права у позасудовому порядку, її спадкові права підлягають судовому захисту.
В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з позовом.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,58 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №049350, виданого 26.02.2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області, належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1984 (однієї тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова