Справа № 603/515/22
Провадження №2/603/37/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Б`єлі Д.С.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову: зменшення розміру аліментів,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Заводовської М.Л.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Андрусенка І.Я.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23 травня 2019 року Монастириським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка не знала про видачу судом вказаного судового наказу, тому передавала дітям гроші добровільно і не зберігала жодного підтвердження. Станом на сьогодні, ОСОБА_1 проживає в Польщі, має малолітнього сина ОСОБА_5 та ніде не працює. Тому вважає, що розмір аліментів потребує зменшення.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

14.102.2023 року представник відповідача адвокат Андрусенко І.Я. подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Заводовська М.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Суду пояснила, що позивачці не було відомо про винесений судом судовий наказ. Тому, перебувавши і працюючи в Польщі, завжди передавала кошти як чоловікові так і дітям, забезпечувала дітей одягом та продуктами харчування. Проте на даний час не має можливості сплачувати аліменти, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_5 , займається його вихованням та не працює.

Представник відповідача адвокат Андрусенко І.Я. проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити, огрунтовуючи це тим, що на підтвердження погіршення матеріального становища позивачкою не надано жодного доказу. Позивачка не надала інформації про те який у неї зараз дохід, чи отримує вона допомогу від батька третьої дитини та держави Польщі, в якій проживає.

28 лютого 2023 року сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, просили справу розглядати без їх участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

09 січня 2007 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , зареєструвавши його у Вербківській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 09 січня 2007 року (а.с.6).

Від спільного шлюбу народилося двоє синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на даний час сини проживають разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.7).

23 травня 2019 року Монастириським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з позивачки по справі ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі в розмірі 1/3 заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач послалась на те, що у неї змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки вона має третю дитину від іншого шлюбу та ніде на даний час не працює.

Отже, у неї на утриманні перебуває троє дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Як зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач послалась на те, що у неї змінився сімейний і матеріальний стан.

Суд погоджується із позивачем, що матеріальне становище її змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі сина ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Зазначена обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Народження дитини спричинило зміну матеріального стану позивача, позаяк зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.

Отже, суд вважає, що є підстави для зменшення попередньо встановленого судовим наказом розміру аліментів.

Натомість, на думку суду позивачем не доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання двох дітей саме до розміру 1/8 частки від її доходів.

Тому суд, враховуючи інтереси трьох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) підлягають частковому задоволенню, а саме зменшенню з 1/3 частки всіх видів доходів ОСОБА_1 до 1/4 частки її доходів.

Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Схожий за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 727/1599/22.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Оскільки за результатами розгляду справи судом, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 39,9 %, відтак 39,9 %, сплаченого нею судового збору за розгляд справи судом у розмірі 992,40 грн, тобто 365,98 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь.

Керуючись ст.ст.12,13,19,81,131,223,259,263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Розмір аліментів, визначений судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року по справі № 603/304/19, змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), адреса проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), адреса проживання: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 395,98 (триста дев`яносто п`ять) гривень 98 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Заводовська Марія Любомирівна (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №577 від 26 лютого 2010 року), адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 701 від 27 квітня 2012 року), адреса: вул.. С. Бандери, 1 м. Монастириська Тернопільська область.

Суддя І. М. Галіян