1Справа № 335/135/22 2/335/242/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Мартиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що за період з лютого 2019 року по квітень 2021 року Концерном «Міські теплові мережі» відпущено нежитловому приміщенню АДРЕСА_1 , теплову енергію на загальну суму 37 812,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, сума 3% річних від простроченої суми складають 158,96 грн., сума інфляційних втрат складає 287,44 грн.
За вказаний період заперечень з боку Споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу позивача не надходило.
На адресу боржника неодноразово направлялись претензії стосовно наявної заборгованості за надані позивачем послуги з вимогою погасити суму боргу.
Проте боржник не належним чином виконував свої зобов`язання по оплаті наданих йому Виконавцем послуг, в зв`язку з чим, Концерн «Міські теплові мережі» змушений звернутись до суду з даною позовною заявою.
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму основного боргу за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 37 812,55 грн., суму 3% річних в розмірі 158,96 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 287,44 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 2 270,00 грн.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Мартиненко А.В. проти позову заперечили, просили в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до акту від 07.10.2009 року у приміщенні літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 , відсутнє опалення та ГВС, через приміщення походе лише зворотній трубопровід, система опалення та стоякі заізольовані. Крім цього, з 23.04.2019 року по теперішній час у вказаному нежитловому приміщенні ведеться реконструкція, а тому відсутнє опалення, світло.
У зв`язку з тим, що подача теплоносія до приміщення магазину не здійснюється, а відповідач не є споживачем послуг Концерну «Міські теплові мережі», то нарахування заборгованості за надані послуги за опалення та гарячого водопостачання є безпідставними.
Суд, заслухавши учасників процесу, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями частини першої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Згідно зі статутом Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «Міські теплові мережі» є власником виробленої теплової енергії.
Відносини між споживачами та виконавцями послуг з постання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (надалі Закон № 2189-VIII та Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року № 830 (надалі Правила № 830).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239820074 від 05.01.2021 року, ОСОБА_2 є одноособовим власником нежитлового приміщення літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І.
На вимогу Закону № 2189-VIII та Правил № 830 між Концерном «Міські теплові мережі» та власником нежитлового приміщення ОСОБА_2 укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 7224021 від 01.11.2021 року на нежитлове приміщення площею 134,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .
За період: лютий 2019 року по квітень 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» відпустив нежитловому приміщенню 72, по АДРЕСА_3 , теплову енергію на загальну суму 37 812,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками.
Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи вимоги Концерну «Міські теплові мережі» вказує, що він не є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач. На підтвердження цього надає акт від 07.10.2009 року
Як вбачається із акту Теплової інспекції від 07.10.2009 року, у підвальному приміщенні по АДРЕСА_4 , ГВС відсутнє, система опалення та стоякі заізольовані.
Згідно повідомлення вбачається, що починаючи з 23.04.2019 року по теперішній час у нежитловому приміщенні АДРЕСА_1 , ведеться реконструкція під магазин непродовольчих товарів.
Разом з цим, на виконання Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 була затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі Методика № 315), застосування якої почалось з моменту переходу на нові договірні відносини.
Методика № 315 змінила підхід у визначенні та розподілі спожитої у будинку/будівлі послуги вирівнюючи права та обов`язки споживачів різних категорій та згідно її вимог нарахування плати за спожиту теплову енергію усім споживачам будинку (як житловим так і не житловим приміщенням не обладнаним приладами обліку теплової енергії) здійснюється за однаковими умовами розподілу, а саме пропорційно опалюваній площі.
Встановлено, що з листопада 2021 року нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_3 по договору № 72224021 Концерном «Міські теплові мережі» проводяться пропорційно площі приміщення у відповідності до Правил № 830 та вимог Методики № 315.
Поряд з цим, наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року № 358 були внесені зміни до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315», яка набрала чинність з 28.01.2022 року.
Судом встановлено, що позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитих послуг. Але ОСОБА_2 не виконав свої обов`язки згідно договору по сплаті за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 37 812,55 грн.
Стаття 322 ЦК України, стаття 162 ЖК України зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, та оплачувати комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади і галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.
Позивачем надано суду розрахунок трьох процентів річних в сумі 158,96 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати послуг з централізованого опалення, та постачання гарячої води та розрахунок інфляційних втрат в сумі 287,44 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.
Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним.
Таким чином, обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 2 270,00 грн., що документально підтверджені.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 322, 509, 526, 610, 611, 625 ЦК України, суд,
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, та постачання гарячої води задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, апеляційної скарги.
Суддя В.О. Макаров