КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/373/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

представника позивача адвоката Чібірдіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , яку двічі уточнював 16.09.2020 року та 02.11.2020 року, в уточненій позовній заяві просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1137200 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 2008 року, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ОСОБА_4 , з проханням надати їй в борг для особистих потреб (у тому числі, на медичне лікування) певні грошові кошти. З кожним разом, сума основного боргу збільшувалась, проте кошти позикодавцю не повертались. Таким чином, у 2017 році ОСОБА_4 дійшов висновку про необхідність документування даних дій, та звернувся до позичальника з проханням укласти і розписку про отримання коштів. На дане прохання остання погодилась, і сторони вирішили що станом на дату укладення розписки - 03 квітня 2017 року, основна сума боргу склала 70 000 доларів США. Так, передача грошових коштів, протягом тривалого часу, була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів.

31 жовтня 2019 року, між попереднім позикодавцем - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за зобов`язанням. Відповідно до умов зазначеного договору - попередній кредитор, ОСОБА_4 , відступив шляхом продажу новому кредитору - ОСОБА_1 , право вимоги попереднього кредитора до зобов`язаних осіб та їх поручителів, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, до яких перейшли обов`язки за договором позики, у даному випадку - за вищезазначеною розпискою на суму 70 000 доларів США.

Позивач зазначає, що розписка була написана ОСОБА_5 власноруч, за відсутності будь-якого фізичного, психологічного тиску та з підтвердженням того, що остання не перебувала під впливом наркотичних, психотропних речовин або під впливом тяжкої обставини, інших факторів, які впливали б на її вільне волевиявлення відносно коштів, які вона бере у борг, строку їх повернення, заповнення даної розписки. Вищезазначене підтверджувалось неодноразовими підписами ОСОБА_3 в самому тексті розписки. Крім того, сам факт особистого (власноручного) заповнення певних граф розписки саме ОСОБА_3 та отримання нею грошових коштів підтверджується відповідними підписами двох свідків, наявність яких була передбаченою самою розпискою, а їх дані - зазначені в її тексті. Також, в розписці, сума зазначена в доларах США з метою захисту грошових коштів позикодавця від інфляційних процесів. Договір позики, в якому ОСОБА_4 (попередній кредитор) виступає позикодавцем, а ОСОБА_3 - позичальником, передбачав строк повернення грошових коштів - до 03 серпня 2018 року.

Позивач вказує, що оскільки ОСОБА_3 не повернула надану їй грошову суму в строк, позикодавець спробував попередньо зв`язатись із нею для можливого узгодження всіх питань позасудовими засобами, але це йому не вдалося, - що, фактично, надало ОСОБА_4 підстави вважати, що боржниця взагалі не збирається повертати позичені нею грошові кошти. Так, первісним кредитором було подано позовну заяву до ОСОБА_3 , що розглядалася Приморським районним судом м. Одеси у рамках цивільної справи № 522/16771/18. У ході зазначеного провадження стороні позивача стало відомо про смерть відповідача 25.06.2018 року, тобто - до подачі позовної заяви. Стороною позивача було прийнято рішення про необхідність закриття провадження № 522/16771/18 шляхом подання відповідної заяви, та подачу нового позову до доньки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем по заповіту, та зверталась до нотаріуса задля прийняття спадщини.

Позивач вказує, що грошова сума, яка була передана ОСОБА_3 , складає 70 000 (сімдесят тисяч) доларів СІНА. Відповідно до даних, зазначених на офіційному сайті Національного Банку України від 14 січня 2020 року (дані Інтернет-ресурсу додаються), 1 долар США коштує 26,8685 гривні. Відповідно, сума позики в гривневому еквіваленті на час звернення до суду складає 1 880 795 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що загальний борг відповідача перед позивачем на підставі розписки від 03.04.2017 року складає 1 880 795 грн.

Також позивач вказує, що зі спілкування із його довірителем було з`ясовано що з ним зв`язалась представник відповідачки та представила документи які підтверджували часткове погашення боргу яке відбувалось між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на загальну суму 30 000 доларів США. Отримавши вказану інформацію, ОСОБА_1 зв`язався із колишнім кредитором ОСОБА_6 який підтвердив вказані обставини, зазначивши що при зверненні до суду у 2018 році сподівався що підтвердження часткового погашення боргу не збереглося, тому і виставив претензію на всю суму по розписці. З урахуванням вищевикладеного, у ОСОБА_1 виникла необхідність подати заяву про уточнення позовних вимог в частині суми яка підлягає стягненню, а саме - зменшити позові вимоги визначені у гривневому еквіваленті що дорівнювали з 70 000 доларів США, до розміру гривневого еквівалента 40 000 доларів США., які (на час уточнення), згідно даних з офіційного сайту НБУ, становлять - (28,43x40000) = 1 137 200грн.

Викладені обставини зумовили звернення позивача до суду із відповідним позовом.

21.10.2021 року відповідач ОСОБА_2 на електрону пошту суду надала відзив на позовну заяву, який 18.02.2022 року змінила, подавши до суду заяву про зміну (доповнення) відзиву на позовну заяву у справі № 522/13655/20, в якому просить суд визнати договір позики, оформлений розпискою ОСОБА_3 про отримання в борг 70000,00 доларів США від 03.04.2017 р., та договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. недійсними. Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням у повному обсязі та просить суд звернути увагу, що відповідач подавала більш ніж п`ять звернень до поліції, в тому числі і до керівництва поліції України, і так і не отримала відповіді. Просить суд сприяти поновленню кримінального розслідування за фактом загибелі її матері та шахрайства групи осіб, так як їх дії містять ознаки складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2017 р. було написано розписку між ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про отримання в борг 70000,00 доларів США. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть наступила від падіння з балкона, при не з`ясованих подіях.

Відповідач вказує, що 20.09.2018 року ОСОБА_4 звертається до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_3 (цивільна справа - 522/16771/18 ). 01 жовтня 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження по справі про стягнення грошових коштів закрито, у зв`язку зі смертю відповідача. Відповідач зазначає, що ОСОБА_4 було відомо про смерть ОСОБА_3 так як ОСОБА_4 особисто спілкувався з нотаріусом Кузішиною І.Д. та брав у неї документи для цього суду.

Відповідач зазначає, що договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням був укладений 31.10.2019 р. 06.11.2019 року Позивач - ОСОБА_1 - вперше звертається до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 - ухвалою від 11 березня 2020 року за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Олега Вікторовича позовна заява була повернута (цивільна справа № 522/18779/19). 29.01.20 року Позивач - ОСОБА_1 - вдруге звертається до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 - ухвалою від 16 грудня 2019 року за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Клименка Олега Вікторовича позовна заява була повернута (цивільна справа № 522/1580/20). 17.08.2020 року Позивач - ОСОБА_1 - втрете звертається до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 (цивільна справа № 522/13655/20), на думку відповідача, такими діями позивач намагається змінити суддю - так як позови ідентичні.

Відповідач зазначає, що 18.03.2021 року вона звертається до Малиновского районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб. Предметом спору було визнання договору позики і відступлення (купівлі-продажу) недійсними. У грудні 2021 р. закрита справа № 521/1914/21 у Малиновському районному суді.

Також відповідач вказує, що вона - ОСОБА_2 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . ЇЇ мати склала на випадок своєї смерті заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 07.10.1999 р., зареєстрованого у реєстрі за №10776, відповідно до якого все своє майно вона заповідала їй - ОСОБА_2 . Таким чином, відповідач зазначає, що вона є прямим спадкоємцем прав та обов`язків ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 вказує, що вона та її тітки - рідні сестри її матері - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та її сестра - ОСОБА_10 - постійно спілкувалися з ОСОБА_3 по телефону та через Skype, були дуже близькі. ОСОБА_3 ніколи та нікому не говорила що їй потрібні кошти, вже не кажучи про те, що вона мала намір у когось кошти взяти в борг. Так як при необхідності вони могли дати їй кошти. А тому відповідач ставить під сумнів, що 78 річна жінка, пенсіонерка, не працююча, при наявності родичів, без усілякої мети - так як нічого придбано не було - буде самостійно, добровільно брати кошти в борг у незнайомих людей. ОСОБА_2 вказує, що вона та її родичі ніколи не чули про ОСОБА_4 і 70000 доларів, а це майже - 2 000 000 грн. Крім того відповідач вважає нереальним, те що ОСОБА_4 який, має заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг надавав в борг сторонньої бабусі, 78 років - 2000000 грн. та вказує, що навіть банки не дають кредити особам в такому віці. Але як вказує позивач - ОСОБА_1 в своїй позовній заяві, що ця сума «назбиралася» майже за 10 років - з 2008 по 2017 роки і в той же час, позивач - ОСОБА_1 , вказує що отримання коштів підтверджуються відповідними підписами свідків, але одним із «свідків» під час складення розписки був рідний син позивача - ОСОБА_1 у цій справі. Відповідач зазначає, що є незрозумілим той факт, що 2 000 000 грн «назбирались» за майже 10 років як вказує позивач у позовній заяві чи вони передавались при свідках, як зазначено в розписці. Ці факти суперечать один одному. Не кажучи вже про те, що свідки не можуть підтверджувати факт передачі коштів у силу дії ст. 1051 ЦК України. ОСОБА_2 вказує, що в розписці вказано - свідки в присутності яких заповнювалась розписка, виходячи з цього - свідки не були присутні при передачі грошей. І це ставить під сумнів те чи передавалися гроші взагалі. В той же час Позивач в позові зазначає, що свідки були присутні при передачі грошей. І тому не зрозуміло чи були присутні свідки при передачі грошей у розмірі 70000 доларів США. Якщо в позові вказується що кошти передавалися на протязі 2008 - 2017 рр, в розписці вказано - що свідки були присутні лише при заповненні розписки, а це підтверджує факт протиріч. Крім того в розписці написано - «на момент отримання мною грошей в доларах США в гривневому еквіваленті становить 1 880 795 грн.» - не зрозуміло з яких розрахунків позивач вирахував цей еквівалент - якщо кошти бралися на протязі майже 10 років - курс валюти на протязі 2008-2017 років неодноразово змінювався, а еквівалент розраховували на квітень 2017 року як вказано у позові позивача зі слів ОСОБА_4 - «з кожним разом сума боргу збільшувалась, проте кошти позикодавцю не повертались і таким чином у 2017 році ОСОБА_4 дійшов висновку про необхідність документування таких дій та звернувся до позичальника з проханням укласти розписку про повернення коштів, на дане прохання остання погодилась і станом на дату укладення розписки - 3 квітня 2017 року, основна сума боргу складає 70000 доларів США. Так передача коштів, протягом тривалого часу була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів .

Також відповідач зазначає, що в позові позивача також вказано : «крім того сам факт особистого (власноручного) заповнення граф розписки саме ОСОБА_3 та отримання нею грошей підтверджуються відповідними підписами двох свідків наявність яких була передбаченою самою розпискою, а їх дані зазначені в її тексті» Відповідач ставить під сумнів можливість прийняття такої розписки з такими розрахунками, якщо по суті невідомо скільки коштів передавалось, в якій валюті, коли передавались або передавалися ці кошти в принципі. Також відповідач ставить під сумнів той факт, що свідки могли бути присутні і бачили передачу грошей, якщо з позовної заяви позивача вбачається, що гроші передавалися на протязі майже 10 років. Також відповідач зазначає, що свідки, які зазначені в розписці: ОСОБА_11 , дата народження, адреса реєстрації якого - не вказані, не розбірливий підпис свідка. А тому відповідач ставить під сумнів чи є така людина в дійсності та чи підписував вказаний свідок цю розписку і чи був він взагалі присутнім при складанні розписки і отриманні коштів. Подавали запит у Малиновському районному суді по справі №521/1914/21, та отримали відповідь Центральної виборчої комісії про те, що такої особи не існує. Так ОСОБА_2 вказує, що підпис ОСОБА_12 дуже схоже на підпис ОСОБА_13 . Велика можливість, що за ОСОБА_14 писав сам ОСОБА_13 . Свідок 2 - ОСОБА_15 - виходячи з прізвища, по батькові та адреси - є сином Позивача. Чи можливо заінтересовану особу свідка - 2 вважати належним свідком, і чи був він взагалі присутнім при складанні розписки і отриманні коштів. Також відповідач вказує, що невідомо чи були взагалі у кредитора кошти, які він нібито надав ОСОБА_3 , так як їй стало відомо, що ОСОБА_4 мав заборгованість по житлово-комунальним послугам, яка стягувалася неодноразово в судовому порядку, що підтверджується судовим наказом від 27 травня 2013 року по справі № 521/7493/13 про стягнення заборгованості по оплаті за користування житловим приміщенням та комунальними послугами квартири в сумі 2058,94 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 114,70 грн. та в сумі 2 768,28 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 28 коп. - утримання будинків та прибудинкової території (СДПТ) - 2295,2 грн., вивіз сміття - 473,08грн. яка була стягнута в судовому порядку.

Отже, відповідач зазначає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей; визначених родовими ознаками. Зміст розписки в цій справі є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не має підтвердження факту отримання ОСОБА_3 у борг певної грошової суми, а тому за такою розпискою, відповідач вважає, не можливо стягнути грошові кошти. При укладенні договору позики (розписки) обов`язково мають бути прописані наступні умови: у тексті має бути чітко зазначена особа, яка отримує грошові кошти, а також зазначені її паспортні дані; у тексті також має бути вказана сума, яку особа отримує (вказана цифрами та прописними буквами), якщо кошти в іноземній валюті, має бути зафіксовано за яким курсом буде повертатись борг; також має бути передбачений кінцевий термін повернення отриманих коштів, або визначено періоди для повернення частками; у разі, якщо кошти передаються під відсотки - має бути передбачена ставка, під яку отримуються кошти; після підписання договору (розписки) необхідно підписати акт прийому-передачі грошових коштів в двох екземплярах (по одному - для кожної сторони); після підписання договору, Кредитор (позикодавець) повинен отримати від боржника копію паспорту та ідентифікаційного коду; при передачі в якості забезпечення договору позики рухомого./нерухомого майна, оформлюється договір іпотеки/застави, який в обов`язковому порядку має посвідчуватись нотаріусом. Актів прийому передачі грошей до розписки не додано, так як кошти передавалися на протязі 2008 - 2017 років тому встановити коли і скільки брала ОСОБА_3 і скільки було передано фактично коштів - встановити неможливо. Боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. В розписці не вказано коли саме ОСОБА_3 отримала кошти, а тільки вказана дата складання розписки. При цьому зміст розписки не містить відомостей про фактичну передачу ОСОБА_4 грошових коштів та отримання ОСОБА_3 - цих грошових коштів.

Крім того, відповідач вважає, що цілком можливо, що ця розписка про отримання в борг грошових коштів отримана не належним методом - погрозами, насильством з метою заволодіння майном ОСОБА_3 , а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З приводу договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. відповідач зазначає, що невідомо чого в додатку до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р. - боржником за зобов`язанням вказана - ОСОБА_2 . Адже в компетенцію нотаріуса не входить визначати і вказувати у договорі - правонаступників, спадкоємців та інше, а не особу, яка вказана в зобов`язанні - ОСОБА_3 .

Також відповідач вказує, що її не повідомляли ані про борг, ані про відступлення боргу. Про борг, про розписку та про договір вона дізналася на початку 2021 року.

Також відповідач вказує, що твердження позивача, які вказані в уточненій позовній заяві, що представник відповідача надав документи ОСОБА_4 , що її мати сплатила за розпискою 30000 доларів США є на її думку недостовірними, тобто на момент укладання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р., сума боргу була менша, а первісний кредитор не поставив до відома про це нового кредитора до підписання договору, так як в п. 6.2 новий кредитор підтверджує що на до моменту укладання цього договору ознайомився із фактичним станом заборгованості, а це не відповідає дійсності бо тоді у позовній заяві про стягнення боргу - позивач цю обставину повинен був вказати, але в чотирьох позовах це не було вказано - тільки вже після подачі четвертого позову про стягнення заборгованості, шляхом подачі заяви про уточнення позовних вимог від 01.11.2020 року та нотаріуса, і в договорі про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р. п. 2.2., тобто в договорі про відступлення ... та в додатку повинно бути вказаний залишок заборгованості, тобто та сума, яка ще не сплачена боржником, а не та, яка вказана в розписці - а у договорі та у додатку до договору вказана сума - 70000 доларів США. Тобто на момент укладення договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р., ОСОБА_4 продаючи борг за розпискою ввів в оману позивача та нотаріуса, а в подальшому і відповідача, вказавши в первісному позові 70000 доларів боргу згідно договору, не повідомивши, що частина боргу сплачена - ці обставини дають, на думку ОСОБА_2 ще одну підставу для визнання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням від 31.10.2019 р. недійсним. Відповідно до п. 4.1. Договору відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, грошові кошти на його виконання були передані до його укладення. Договір вчинено за плату (80 000 грн.), передавалася грошова вимога, з правом стягнення усіх сум за борговим зобов`язанням.

Відповідач вважає, що виходячи з наведеного є усі підстави визнати договір позики, оформлений розпискою ОСОБА_3 та договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за зобов`язанням - недійсними.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів було направленого до Київського районного суду м. Одеси, за підсудністю, для розгляду по суті.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.09.2021 року було прийнято до розгляду провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 року матеріали цивільної справи № 522/13655/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів було направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Оболонського районного суду міста Києва. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.01.2022 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Клименко Олегом Вікторовичем 22.12.2020 року було подано заяву до Приморського районного суду м. Одеси про виклик свідків, яку не було розглянуто Приморським районним судом м. Одеси, проте позивачем та його представником під час розгляду справи Київським районним судом м. Одеси в судових засіданнях не було ініційовано питання щодо розгляду зазначеної вище заяви Київським районним судом м. Одеси.

У підготовчому засіданні 12.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 06.03.2023 року відповідач не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, але 22.02.2023 року на електрону адресу суду надала заяву про відкладення судового засідання до закінчення воєнного стану на території України.

У судовому засіданні 06.03.2023 року представник позивача заперечувала проти заяви відповідача про відкладення судового засідання та просила розглянути справу за відсутності відповідача.

Судом було відмовлено в задоволені заяви відповідача про відкладення судового засідання виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 ЦПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито 03.09.2021 року, тобто справа перебуває в провадженні суду вже півтора року, у зв`язку з чим, суд позбавлений процесуальної можливості відкладати судові засідання, з урахуванням того, що це вже шосте клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, попередні клопотання були задоволені судом.

Неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача розцінюється судом як зловживання процесуальними правами із наміром затягування розгляду справи.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Приймаючи до уваги неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, з урахуванням положень ст. 210 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості знову відкладати судове засідання, а тому у задоволенні заяви відповідача було відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, неявка відповідача, без надання жодних доказів поважності неприбуття у судові засідання, свідчить про зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням думки та згоди представника позивача, судом в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки її нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, за наявними в справі матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи, а також з огляду на те, що підготовче провадження по справі, під час якого у відповідності до положень ЦПК України надаються докази, тривало майже рік, за час якого сторони мали можливість надати усі необхідні докази на підтвердження їх посилань та заперечень, заявити відповідні клопотання, на цей час судом закрито, а також з метою вирішення триваючого спору між сторонами по справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу.

В свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія розписки наступного змісту: «Расписка, ОСОБА_3 взяла для личных нужд в долг у ОСОБА_16 деньги в сумме 70000 долларов США. На момент получения мною денег вышеуказанная сумма в долларах США в гривенном эквиваленте составляет один миллион восемьсот тридцать одна тысяча двести гривен. Вышеуказанную сумму обязуюсь вернуть не позднее 03 августа 2018 года».

31 жовтня 2019 року, між позикодавцем - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за зобов`язанням. Відповідно до умов зазначеного договору - попередній кредитор, ОСОБА_4 , відступив шляхом продажу новому кредитору - ОСОБА_1 , право вимоги попереднього кредитора до зобов`язаних осіб та їх поручителів, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, до яких перейшли обов`язки за договором позики, у даному випадку - за вищезазначеною розпискою на суму 70 000 доларів США.

З уточненої позовної заяви вбачається, що позивачем було змінено позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою в сумі 40 000 доларів США у зв`язку з погашенням ОСОБА_3 за життя частини боргу у сумі 30 000 доларів США, які остання начебто сплатила первісному кредитору, проте жодних доказів позивачем на підтвердження вказаних обставин до суду не надано.

З досліджуваної судом копії розписки вбачається, що в розписці не вказано коли саме ОСОБА_3 отримала кошти, а вказана дата лише складання розписки. При цьому зміст розписки не містить відомостей про фактичну передачу ОСОБА_4 грошових коштів та отримання ОСОБА_3 грошових коштів. Посилання позивача на те, що заборгованість утворилася в зв`язку з наданням коштів боржнику протягом 2008-2017 р.р. не підтверджується жодними доказами, так як до розписки не надано актів прийому передачі коштів, або певного графіку надання коштів, або додаткових угод, які б могли підтвердити зазначені обставини.

Що стосується посилання відповідача в судовому засіданні щодо справжності підпису свідка у борговій розписці, то відповідачем не було подано клопотання про призначення судової експертизи (почеркознавчої), а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.06.2018 року.

07.10.1999 року ОСОБА_3 склала заповіт серії АВВ № 850938 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. зареєстрований в реєстрі за № 10776, згідно якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла своїй дочці ОСОБА_2 належну їй частину квартири під номером АДРЕСА_2 .

З листа приватного нотаріуса Кузішиної І.Д. Одеського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в Одеській області № 21/01-16 від 02.07.2019 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 заведено спадкову справу № 6/2018. Спадкоємець померлої її дочка, ОСОБА_2 , своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Спадкову справу заведено 19.11.2018 року, свідоцтва про право на спадщину ще не видавались.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 755/7730/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Позивачем до суду не було надано доказів щодо видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, проведення оцінки спадкового майна з метою визначення його вартості та взагалі не було заявлено клопотання про витребування спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , тому суд не може пересвідчитись в тому чи дотриманно позивачем та ОСОБА_4 шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлої ОСОБА_17 .

Відсутність спадкової справи взагалі унеможливлює визначення судом кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, зі змісту договору про відступлення прав вимоги (додаток № 1) а.с. 13, вбачається, що нотаріус Омарова В.С. самостійно визначила боржником за розпискою від 03.04.2017 року відповідача - ОСОБА_2 , хоча розписку було написано її матір`ю - ОСОБА_3 . Суду незрозуміло чим керувалася нотаріус, на підставі яких документів нотаріус дійшла висновку, що боржником за зобов`язанням є саме ОСОБА_2 , адже розписку відповідач не писала, коштів не отримувала, а доказів того, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері - ОСОБА_3 у нотаріуса ОСОБА_18 не було, як немає їх і у суду по даній справі через відсутність спадкової справи.

Незважаючи на викладене, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В.С., з незрозумілих для суду підстав, визначила ОСОБА_2 боржником за зобов`язанням її померлої матері.

Відкритим для суду залишається і питання дотримання ОСОБА_4 строку звернення до нотаріуса з претензією до спадкоємців померлої ОСОБА_3 , який передбачено ст. 1281 ЦК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші посилання відповідача щодо вчинення злочину відносно її матері суд не бере до уваги, так як зазначене не доведено належними засобами доказування.

Відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як і відсутність правильного визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , а також оцінки спадкового майна для визначення його вартості з метою встановлення меж відповідальності спадкоємців приводить суд до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 512, 1046, 1047, 1049, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 13, 18, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 16.03.2023 року.

Суддя Петренко В. С.