Провадження № 22-ц/802/251/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

представника особи, яка не брала участі у справі - Бакаєвича А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування за апеляційними скаргами представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 - Бакаєвича Анатолія Вікторовича, відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 вересня 2020 року о 18 год. 08 хв. по вул. Львівська, 61 в м. Луцьку Волинської області ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з належним йому транспортним засобом марки Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 перед третіми особами не була застрахована.

Позивач зазначав, що 30 вересня 2020 року він звернувся із заявою до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, яка мала місце 29 вересня 2020 року, однак, останній своїм листом від 09 жовтня 2020 року відмовив йому у такій виплаті, мотивуючи це тим, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тоді як його транспортний засіб не був забезпечений.

Вважає таку відмову відповідача незаконною, оскільки він як учасник бойових дій звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а керований ним транспортний засіб без укладення щодо нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до забезпечених транспортних засобів, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний виплатити йому, як власнику транспортного засобу марки Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_2 , страхове відшкодування, розмір якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-21/1993-АВ від 19 березня 2021 року становить 67 907 грн 75 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача МТСБУ на свою користь страхове відшкодування у розмірі 67 907 грн 75 коп., а також понесені по справі судові витрати у розмірі 12 007 грн 60 коп., з яких: 992 грн 40 коп. судовий збір за подання позовної заяви; 1 015 грн 20 коп. витрати за проведення експертизи; 10 000 грн витрати за професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 67 907 грн 75 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , відповідач МТСБУ, кожен зокрема, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 - ОСОБА_6 закрити.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, представника особи, яка не брала участі у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2020 року о 18 год. 08 хв. по вул. Львівська, 61 в м. Луцьку Волинської області ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з належним позивачу ОСОБА_3 транспортним засобом марки Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду під керуванням останнього.

Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8-13).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 перед третіми особами не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_3 перед третіми особами також не була застрахована, оскільки він згідно посвідчення є учасником бойових дій та відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільної відповідальності як власник наземного транспортного засобу перед третіми особами (а.с.6).

Судом також встановлено, що 30 вересня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, яка мала місце 29 вересня 2020 року, однак, останній своїм листом від 09 жовтня 2020 року відмовив йому у такій виплаті, мотивуючи це тим, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тоді як транспортний засіб позивача не був забезпечений, як це передбачено п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.14).

З висновку експерта № СЕ-19/103-21/1993-АВ від 19 березня 2021 року вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу марки Nissan Tiida, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 67 907 грн 75 коп. (а.с.19-23).

Водночас розмір завданої позивачу шкоди особою, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та відповідачем МТСБУ не спростований.

За проведення експертизи позивач ОСОБА_3 поніс витрати у розмірі 1 015 грн 20 коп., що підтверджується рахунком-фактурою № 1500056-013 від 16 березня 2021 року, актом наданих послуг № 1500056-013 від 19 березня 2021 року та квитанцією № 35814621-1 від 19 березня 2021 року (а.с.35-37).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно з п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що учасники бойових дій, які особисто керують власним транспортним засобом, автоматично застраховані державою і такий транспортний засіб вважається забезпеченим.

Звільняючи на підставі положень зазначеного Закону учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, держава тим самим надає вказаній категорії громадян відповідну пільгу та відносить належні їм транспортні засоби до забезпечених.

Тобто, учасникам бойових дій, які особисто керують належним їм транспортом оформлювати страховий поліс не обов`язково транспортний засіб та здоров`я автоматично застраховані державою.

Під транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій слід розуміти такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ, яке є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Якщо ж учасник бойових дій є потерпілим і винуватець ДТП застрахований, то йому необхідно звертатися за виплатою страхового відшкодування до страховика винуватця ДТП, який зобов`язаний здійснити усі належні виплати.

У разі ж якщо винуватець ДТП не має страхового полісу, то учасник бойових дій, який є потерпілим, вправі звернутися до суду з позовом безпосередньо до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування, а останнє у свою чергу має право зворотної вимоги (регресу) до винуватця ДТП, який не застрахував свій транспортний засіб.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Пунктом а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, саме на відповідачу МТСБУ лежить обов`язок відшкодувати позивачу ОСОБА_3 , який є учасником бойових дій та транспортний засіб якого забезпечений державою в силу вимог згаданого Закону шкоду, завдану транспортним засобом Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у порядку, визначеному п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України довів та надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому встановивши зазначені обставини справи, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявленого ОСОБА_3 позову та з урахуванням наведених норм матеріального права, стягнув на його користь з відповідача страхове відшкодування у розмірі 67 907 грн 75 коп.

Таким чином перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Покликання в апеляційній скарзі відповідача на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі №204/3413/16-ц не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини у цій справі стосувалися складання євро протоколу (спільне повідомлення про ДТП без інформування поліції) за відсутності в учасників ДТП полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та системного тлумачення положень п. 33.2. ст. 33 Закону та 1.7. ст. 1 Закону, тобто є відмінними від правовідносин у справі, яка переглядається.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому лише у разі, якщо учасник бойових дій є винною особою у скоєнні ДТП, проте, не сплачує страхового відшкодування у разі якщо така особа є потерпілою. Однак з такими доводами апеляційний суд погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Указаний принцип є складною конструкцією, яка містить низку обов`язкових елементів: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання людських прав; заборону дискримінації та рівність перед законом.

Вимога щодо «якості закону» та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях ч. 1 ст. 57 Конституції України, яка встановлює, що «кожному гарантується право знати свої права і обов`язки». Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».

Приймаючи Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України певні категорії громадян, зокрема, учасники бойових дій (п. 13.1. ст. 13 Закону) держава взяла на себе зобов`язання щодо страхування такого транспортного засобу, яким керують такі особи. Цим Законом визначено обов`язок МТСБУ із відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є зазначені особи (п. 13.1 ст.13 Закону). З тверджень відповідача слідує, що оскільки учасник бойових дій є потерпілим в ДТП, то він позбавлений можливості отримати регламентну виплату від МТСБУ (винна в ДТП особа не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність). Тобто положеннями одного й того ж Закону певним категоріям громадян надається пільга, яка надає можливість не укладати договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 13.1 ст.13 Закону), а положеннями п. 41.1. ст. 41 цього ж Закону позбавлено права отримати регламентну виплату від МТСБУ потерпілому в ДТП, який є учасником бойових дій. Однак, враховуючи принцип верховенства права, є несправедливим, що учасники бойових дій, які є винуватцями у вчиненні ДТП перебувають у вигіднішому становищі (збитки від ДТП відшкодовуються МТСБУ, відповідальність у порядку регресу на них також не покладається) ніж ті, які є потерпілими в ДТП.

Таким чином, таке тлумачення положень Закону представником відповідача нівелює зміст наданих державою пільг певним категоріям громадян щодо звільнення від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності та можливості отримати страхове відшкодування.

Доводи апеляційних скарг відповідача та особи, яка не брала участі в справі щодо незалучення до участі у справі як третю особу на стороні відповідача винуватця ДТП ОСОБА_4 , чим порушені права останньої, що є підставою для скасування судового рішення, є безпідставними з огляду на таке.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Проте у даному випадку оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таких висновків чи вказівок про права та обов`язки ОСОБА_4 не містить.

Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони (ст. 54 ЦПК України.).

Разом з тим, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у позові незалучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог.

Наведені особою, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 та відповідачем МТСБУ в апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 - Бакаєвича Анатолія Вікторовича, відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: