Єдиний унікальний номер 725/1054/23
Номер провадження 4-с/725/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черінцві в режимі відеоконференції скаргу Акціонерного товариства "Укрексімбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Скальський Андрій Іванович на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року АТ "Укрексімбанк" звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Скальського А.І. у виконавчому провадженні за виконавчим листом по цивільній справі №2-312/2011 за позовом ПАТ "Державний експртно-імортний банк України" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Скаргу мотивовано тим, що між АТ «Державний експортно-імпортний банк України та ОСОБА_1 на підставі укладеного між сторонами кредитного договору існували кредитні зобов`язання та у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, банк був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу за кредитним договором.

В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2011 року позов банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 71108С16 від 6 травня 2008 року у розмірі 35677,96 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 284556,70 грн., а також заборгованість по відсотках в розмірі 212,11 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1691,73 грн., пеню - 30 000 грн., а всього 316 248 грн. 43 коп., а також судові витрати в розмірі 1581 грн. судового збору та 110 грн. 60 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

На виконання вищевказаного рішення суду, судом банку видано виконавчий лист від 13 березня 2012 року, який пред`явлено до примусового виконання.

2 лютого 2021 року приватним виконавцем Скальським А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66693595).

7 лютого 2023 року приватним виконавцем Скальським А.І. банку згідно меморіального ордеру № 1784 перераховано 317 940 грн. 03 коп. із призначенням платежу «стягнення заборгованості ОСОБА_1 ВД 2-312/2011 від 13 березня 2012 року, ВП 66693596» й відповідно 7 лютого 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Разом з тим, АТ "Укрексімбанк" не погоджується із вищевказаною постановою про закінчення виконавчого провадження, - у зв`язку зі сплатою боржником боргу, оскільки боржником борг сплачено частково, виконавчий документ в повному обсязі не виконано, відтак закриття провадження є неправомірним.

Зокрема, станом на 07.02.2023 року на день перерахунку стягувачу грошових коштів та день закінчення виконавчого провадження офіційний курс НБУ долара США до української гривні становив 36,5686 грн. за 1 долар США., тобто розмір визнаного судом боргу ОСОБА_1 перед AT «Укрексімбанк» на цю дату у гривневому еквіваленті становив 1344141,21 грн. (35677,96 дол. США + 212,11 дол. США)*36,5686 +30000 грн. +1581,00 грн. +110,60 грн.).

При цьому, приватним виконавцем Скальським А.І. було перераховано банку лише 317940,03 грн.,а тому визначені законом правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, були відсутні.

Посилаючись на вказане, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Скальського Андрія Івановича про закінчення виконавчого провадження від 07 лютого 2023 року, винесену у виконавчому провадженні №66693595.

Не погоджуючись із вищевказаною скаргою, ОСОБА_1 через канцелярію суду подав письмовий відзив, в якому просив в задоволенні скарги відмовити, оскільки вважає, що скарга є необґрунтованою, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначав, що борг банку сплатив в повному обсязі та відповідно до рішення суду , а також поданої банком заяви про відкриття виконавчого провадження, в якій він просив стягнути борг в розмірі 317 940 грн. 03 коп.

Також вказував, що вимога банку щодо стягнення заборгованості у виконавчому провадженні саме у гривневому еквіваленті була чіткою і незмінною роками. Крім того, у банка були в наявності документи, а саме банківські листи-звернення до виконавчої служби, постанови виконавчої служби, які давали можливість своєчасно зреагувати відповідним чином, якщо скаржник вбачав помилку або порушення прав банку. А тому вважає, що безпідставним є посилання скаржника на ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» ніби банк дізнався про своє порушене право після того як отримав гривні від приватного виконавця та постанову про закінчення виконавчого провадження. Кредитор, який сам визначив заборгованість про стягнення у національній грошовій одиниці, не може після отримання цих коштів звинувачувати виконавця чи боржника у порушенні своїх прав, а тому просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

15.03.2023 року представником АТ «Укрексімбанк» Грициком А.П. подано письмові заперечення на відзив, в яких зазначив, що при зверненні до суду із позовом до ОСОБА_1 , банк як кредитор визначив суму позовних вимог саме у валюті кредитування-доларах США, та будь-яких правочинів про зміну валюти зобов`язання в тому числі і по рішенню суду між банком і боржником не укладалось. Крім того, зазначав, що твердження боржника про те, що вимога банку про стягнення заборгованості у виконавчому провадженні у гривневому еквіваленті була чіткою і незмінною роками, не відповідає дійсності та не підтверджена жодними доказами.

В судовому засіданні представник АТ «Укрексімбанк» скаргу на дії приватного виконавця Скльського А.І. підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Приватний виконавець Скальський А.І. вважає подану скаргу необґрунтованою, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню, просив відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі за безпідставністю. Зокрема вказав, що банком було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, в якій банк просив стягнути з боржника саме 317 940 грн. 03 коп., а не борг згідно рішення та в іноземній валюті, а тому ним було відкрито виконавче провадження саме на вказану банком у заяві суму боргу, який в подальшому був добровільно сплачений боржником та перерахований банку й відповідно виконавче провадження ним було завершено згідно вимог чинного законодавства, а саме у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно -правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між АТ "Державний експртно-імортний банк України" та ОСОБА_1 існували кредитні правовідносини на підставі укладеного між сторонами кредитного договору.

При цьому, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, банк був змушений звернутися до суду із відповідним позовом.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 3 листопада 2011 року позов банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 71108С16 від 6 травня 2008 року у розмірі 35677,96 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 284556,70 грн., а також заборгованість по відсотках в розмірі 212 , 11 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1691,73 грн., пеню - 30 000 грн., а всього 316 248 грн. 43 коп., а також судові витрати в розмірі 1581 грн. судового збору та 110 грн. 60 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Дане рішення суду набрало законної сили.

В подальшому, на виконання вищевказаного рішення суду Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист від 13 березня 2012 року, який банком пред`явлено до примусового виконання.

Зокрема, 2 лютого 2021 року приватним виконавцем Скальським А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66693595).

7 лютого 2023 року приватним виконавцем Банку згідно меморіального ордеру №1784 перераховано 317 940 грн. 03 коп. із призначенням платежу «стягнення заборгованості ОСОБА_1 ВД 2-312/2011 від 13 березня 2012 року, ВП 66693596» й відповідно 7 лютого 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду .

Так, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права виконавців. Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 3 Закону визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, згідно ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 39 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У ч.3 ст.533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц вказала на те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Такий висновок викладений Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 03 листопада 2021 року у справі №303/6057/17.

У Постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 1622/13706/2012 Перша судова палата Касаційного цивільного суду визнала доводи заявника про сплату боргу по кредиту у розмірі гривневого еквіваленту необґрунтованими, оскільки, зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням.

Таким чином, з урахуванням того, що боржником не було надано належних та допустимих доказів того, що ним було погашено у повному обсязі заборгованість, яка стягується на підставі виданого судом виконавчого листа відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» й відповідно такі докази відсутні й у матеріалах виконавчого провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Також не заслуговують на увагу й доводи боржника, викладені у письмовому відзиві про те, що ним вживалися й інші дії щодо перерахунку на користь банку коштів у рахунок погашення боргу, а тому заборгованість у нього відсутня й відповідно наявні усі законні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскілки в матеріалах виконавчого провадження відсутні узагальнюючі довідки щодо сум внесення боржником коштів й відповідно рішення про фактичне повне виконання боржником рішення суду прийнято приватним виконавцем без здійснення належної перевірки фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист.

Тобто підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. п.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі, а не поданої, як вказує приватний виконавець заяви Банку про примусове виконання рішення, в якій банком були зазначені дані, у тому числі й щодо розміру боргу, оскілки в розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягає рішення суду на підставі відповідного виконавчого документу, а не заява стягувача про примусове виконання рішення.

Також слід зазначити, що перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні перебував виконавчий лист, виданий Першотравневим районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 71108С16 від 6 травня 2008 року у розмірі 35677,96 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 284556,70 грн., а також заборгованість по відсотках в розмірі 212, 11 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить1691,73 грн., пеню - 30 000 грн., а всього 316 248 грн. 43 коп., а також судові витрати в розмірі 1581 грн. судового збору та 110 грн. 60 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження приватний виконавець виходив з того, що рішення виконано згідно виконавчого документу шляхом сплати боржником коштів в розмірі 317 940 грн. 03 коп.

Однак, погодитись з таким висновком приватного виконавця суд не вважає за можливе.

Так, з виконавчого листа вбачається, що рішенням суду сума заборгованості визначена в іноземній валюті, а еквівалент у гривні лише зазначений. Тому зважаючи на те, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а сплата боргу у розмірі гривневого еквіваленту через більше ніж 10 років після ухвалення рішення не вважається належним виконанням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Крім того, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що приватний приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження діяв помилково, оскільки не в повній мірі перевірив факт повного фактичного виконання рішення суду, у тому числі й з урахуванням того факту, що борг боржником перераховано не в іноземній валюті і не по курсу на час його виконання, а у еквіваленті гривні, що не відповідає курсу національної валюти до долара США, як зобов`язання, на час його фактичного виконання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії приватного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в цьому випадку є неправомірними, так як примусове виконання рішення суду у відповідності до визначеного ним обов`язку у іноземній валюті, є обов`язком, а не правом виконавця, як особи, яка здійснює примусове виконання судового рішення щодо стягнення коштів за офіційним курсом Нацбанку України на час фактичного виконання зобов`язання, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 7 лютого 2023 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 15,18, 32, 33, 34, 45, 47, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 431,447-451, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу акціонерного товариства "Укрексімбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Скальський Андрій Іванович, на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Скальського Андрія Івановича про закінчення виконавчого провадження від 07 лютого 2023 року, винесену у виконавчому провадженні №66693595.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало