ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2755/23 Справа № 185/7374/22 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М. Куценко Т.Р.

сторони:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року, яке ухвалено суддею Шаповаловою І. С. в м. Павлограді, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 11 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , на смузі руху останнього.

Відповідач після скоєння дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та встановлено самовільне залишення відповідачем місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно страхового полісу № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року автомобіль марки «ГАЗ-33022» є забезпеченим транспортним засобом із встановленим розміром страхового відшкодування 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, позивач сплатив страхове відшкодування в розмірі 72313,07 грн. власнику автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Посилаючись на положення ч.1 ст.1191 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 72 313, 07 гривень, кошти на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 481 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року у задоволені позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки позов пред`явлено в порядку регресу та страхове відшкодування сплачено 27 травня 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , на смузі руху останнього.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та встановлено, що ОСОБА_1 покинув місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 9-14).

Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року, в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" застраховано автомобіль марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн. (а.с. 23)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2022 року з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_3 стягнуто в рахунок страхового відшкодування 70313,07 грн., а також витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн. (а.с.17-22).

Згідно платіжного доручення від № 28684 від 27 травня 2022 року ОСОБА_3 сплачено страхове відшкодування у розмірі 72 313, 07 гривень. (а.с. 23).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ним сплачено потерпілому від ДТП ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 72 313, 07 гривень, яке підлягає стягненню з відповідача в порядку регресу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до підпункту В пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркологічного сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у справі № 6-2188цс16:

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Аналогічний висновок викладено у Постанов Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Суброгація є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Таким правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

Водночас регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги, з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України, страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні

Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16.

У разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду.

Такий висновок викладений у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 521/16989/13-ц.

Отже при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування Аналогічний висновок викладено у Постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі №200/13392/13-ц.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд, зокрема вирішує питання про те, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі не є суброгацією, а є регресом.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, основне зобов`язання позивачем виконано 27 травня 2022 року, тобто строк позовної давності спливає 27 травня 2025 року. З даним позовом позивач звернувся до суду 07 вересня 2022 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тож, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції не повно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, помилково визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача коштів в порядку регресу.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.

Колегія суддів вважає доведеним обґрунтування апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" щодо наявності у останнього права на стягнення шкоди в порядку регресу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частин першої шостої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським бюро «Грідін і Партнер» укладено договір від 14 травня 2019 про надання правової допомоги.

Згідно детального розрахунку та опису робіт від 31 серпня 2022 року виконаних за договором надання правничої допомоги від 14.05.2019 року позивачу надана правнича допомога на загальну суму 7 000 гривень.

Колегія суддів вважає, що надані докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у суді першої інстанції у розмірі 2 481 гривні, та в суді апеляційної інстанції у розмірі 3721, 50 гривні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року - скасувати та прийняти нове.

Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 72 313 (сімдесят дві тисячі триста тринадцять) гривень 07 копійок, у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір у розмірі 6 202,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Головуючий: суддя А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко