КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/19/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити додатковий строк для подання нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з дати набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку в Бориспільському районі Київської області, а також пенсійні накопичення з банківського рахунку. Спадкоємцями першої черги є вона та дружина батька - ОСОБА_2 . У встановлений законом шестимісячний строк дружина померлого батька звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенка К.І. із заявою про прийняття спадщини, однак позивач цього зробити не змогла з об`єктивних причин.

Посилається на те, що протягом останніх декількох років постійно проживає в країні Ізраїль і про смерть батька дізналася, перебуваючи за кордоном. Однак, у позивача та інших жителів Близького Сходу в першій половині 2021 року виникли обставини, які суттєво ускладнювали або робили неможливим виїзд за межі країни перебування, цьому сприяло загострення військово-політичної кризи, оскільки саме в цей час між Ізраїлем та палестинцями розпочалися воєнні сутички, що призвели до блокування роботи більшості аеропортів цивільного авіафлоту Ізраїлю. Крім того, до наведених обставин ще долучилися ті безпрецедентні заходи уряду країни з протидії поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, у відповідності до яких скористатися послугами цивільних авіаперевезень було досить складно (потрібні були спеціальні перепустки та медичні довідки). Зрештою, позивачу вдалося прибути до м. Києва наприкінці червня 2021 року, проте з фактично пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з дати смерті спадкодавця вже минуло півроку. 30 червня 2021 року позивач звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Вказану заяву було відправлено за місцем відкриття спадкової справи № 06/2021 щодо спадкового майна померлого батька до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенка К.І. Листом від 24 липня 2021 року № 77/02-14 приватним нотаріусом було повідомлено про те, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, а відтак вона вважається такою, що спадщину не прийняла, тому питання встановлення додаткового строку для прийняття позивачкою спадщини може бути вирішено виключно в судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 20 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач за відсутності будь-яких поважних причин не вчинила дій, спрямованих для прийняття спадщини після смерті батька протягом шести місяців з моменту її відкриття, тому відсутні підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника за довіреністю - адвоката Цигана І.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права,та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач 30 червня 2021 року подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька, тобто прострочила шестимісячний строк лише на 3 дні з поважних причин, а саме у зв`язку з постійним проживанням в Державі Ізраїль, де із січня 2021 року відбувалися збройні конфлікти між ізраїльтянами та палестинцями, що об`єктивно перешкоджало їй реалізувати спадкові права шляхом звернення з відповідною заявою до консульства. Незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог, що узгоджується з висновками, що містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем поважних причин, за наявності яких вона була позбавлена можливості у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а факт її постійного проживання за кордоном об`єктивно не перешкоджав подати таку заяву до консульства України в Ізраїлі або поштою до нотаріальної контори.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) є дочкою, а відповідач ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-10, 46, 47).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та недоотриманих пенсійних виплат в сумі 132 047,78 грн (а.с. 109-117).

18 лютого 2021 року відповідач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенка К.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу № 06/2021 щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 98, 99).

30 червня 2021 року позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Десятої Київської державної нотаріальної контори, яка була направлена за місцем відкриття спадкової справи № 06/2021 до приватного нотаріуса Опанасенка К.І. (а.с. 118, 119).

Листом від 24 липня 2021 року № 77/02-14 приватний нотаріус Опанасенко К.І. повідомив позивача про те, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який може бути визначений в судовому порядку відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України (а.с. 11).

Вказаний лист позивач отримала особисто 13 серпня 2021 року, що підтверджується її розпискою (а.с. 123 зворот), та 19 серпня 2021 року звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вперше після відкриття спадщини після смерті батька в`їхала на територію України наприкінці червня 2021 року та звернулася із заявою про прийняття спадщини 30 червня 2021 року, тобто після закінчення установленого законом шестимісячного строку для подання такої заяви, а вказані нею обставини щодо військового конфлікту у країні її проживання не свідчать про існування поважних причин для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини у розумінні статті 1272 ЦК України, оскільки позивачем, яка була достовірна обізнана про дату смерті спадкодавця, не доведено неможливість вчасного звернення до уповноваженої особи Посольства України в м. Тель-Авіві Держави Ізраїль із заявою про прийняття спадщини, а також закриття транспортного сполучення, що унеможливлювало виїзд за межі країни проживання.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями про спадкування, встановленими ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини;право на спадкування мають особи, визначені в заповіті; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (статті 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на її постійне проживання за межами України, а саме на території Ізраїлю, де з січня 2021 року відбувалися збройні конфлікти між ізраїльтянами та палестинцями, що об`єктивно перешкоджало їй реалізувати свої спадкові права.

Факт проживання позивача у Ізраїлі сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло її можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, як передбачено пунктом 3 Глави 10 Розділу ІІ Поряду вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 у редакції, чинній на час відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (із змінами) «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Згідно зі статтею 38 цього ж Закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину.

Доказів неможливості з'явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивач не надала.

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що проживання спадкоємця за межами України є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Також не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини наявність ізраїльсько-палестинського збройного конфлікту, яким мав місце у травні 2021 року, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку

Колегія суддів погоджується з висновком судупершої інстанції про те, що зазначені вище обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позиваву у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України.

Разом з тим, вирішуючи даний спір між сторонами, місцевий суд не врахував наступне.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 4 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останній день шестимісячного строку для прийняття спадщини після його смерті припадав на 27 червня 2021 року, який був вихідним днем (неділя).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 29 березня 2018 року постійно проживає у м. Нетанья Держави Ізраїль, має громадянство цієї країни, а до України авіарейсом з м. Тель-Авіва вона прибула після смерті батька 28 червня 2021 року (понеділок).

30 червня 2021 року (середа) позивач подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, тобто прострочила шестимісячний строк для подання такої заяви фактично на 2 робочих дні, з урахуванням того, що останній день закінчення цього строку припав на вихідний день.

13 серпня 2021 року позивач отримала лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенка К.І. від24 липня 2021 року щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини та роз`яснення права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яке вона невідкладно реалізувала 19 серпня 2021 року.

Так, принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Цей принцип закріплений і у частині третій статті 2 ЦПК України.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач за відсутності поважних причин не вчинила дій, спрямованих для прийняття спадщини після смерті батька.

З матеріалів справи вбачається, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплив 27 червня 2021 року, а вказану заяву вона подала до нотаріальної контори 30 червня 2021 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц зроблено висновок, що «шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив04 лютого 2017 року, а позов до суду вони пред`явили 15 лютого 2017 року, тобто пропущений ними строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності».

Зазначене також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 березня 2019 року у справі № 478/482/18, від 7 квітня 2020 року у справі № 756/9379/15-ц, від 2 лютого 2021 року у справі № 491/327/18 та інших.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 953/8112/20, погодившись з висновками апеляційного суду, вказав, що позивачз поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті матері не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спору апеляційний суд надав належну оцінку обставинам справи, врахував те, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним: строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини розпочався 08 листопада 2019 року та закінчився 08 травня 2020 року, а позивачем подано заяву про прийняття спадщини 14 травня 2020 року, отже пропуск складає лише два робочі дні, зважаючи на те, що у період з 09 травня 2020 року по 12 травня 2020 року всі дні були вихідними, святковими.

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Отже, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та поданням про її прийняття чи позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою визначення додаткового строку для прийняття спадщини та оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин справи.

Зважаючи на те, що позивач на рівні з відповідачем є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає в іншій країні - на великій відстані від місця відкриття спадщини і знаходження спадкового майна, 28 червня 2021 року прибула на територію України та 30 червня 2021 року подала заяву про прийняття спадщини за після смерті спадкодавця, тобто фактично прострочила шестимісячний строк на 2 робочих дні, а також без зайвих зволікань після отримання листа нотаріуса звернулася з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, колегія суддів, надавши у сукупності оцінку обставинам, на які позивач посилалася на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, у взаємозв`язку з правовідносинами сторін, що склалися конкретно у цій справі, та незначному пропуску спадкоємцем такого строку, виходячи з принципів пропорційності, розумності та справедливості дійшла висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_3 протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом місяця з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко