ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1534/23 Справа № 242/3822/19 Суддя у 1-й інстанції - Владимирська І.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №242/3822/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чепурний Віталій Миколайович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню, у якій ОСОБА_2 подано заяву про винесення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткову ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року, постановлену у складі судді Владимирської І.М., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Селидівського міського суду Донецької області із заявою про винесення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат, в обґрунтування якої зазначила, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.04.2021 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню. У зв`язку із розглядом вказаної справи боржником ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 19500,00 грн., які вона просила стягнути з ОСОБА_1 .

Додатковою ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила додаткову ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування зазначила, що повноваження адвоката Бойко О.І., як представника заявника, підтверджені належним чином, що свідчить про те, що він брав участь у розгляді справи як адвокат та дiяв в інтересах ОСОБА_2 . На підтвердження витрат надано: договір про надання правничої допомоги №03-1/20 від 27.03.2020, додаткову угоду до договору №3822/3 від 11.12.2020, акт приймання-передачі наданих правових послуг від 20.04.2021 року на суму 19500 грн. Іншою стороною не надано жодних доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків. Такі витрати підлягають відшкодуванню, незалежно від того, сплачено заявником чи тільки має бути сплачено. Суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки листу Бойко Н.В. від 14 червня 2021 року до адвокатського бюро щодо правильного призначення платежу у квитанції №0.0..1 від 01 червня 2021 року та дійшов помилкового висновку щодо зазначена квитанція не підтверджує факт сплати заявником витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги у даній справі. Питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу» червня 2021 року у квитанції № 0.0..1 вирішено між сторонами переказу шляхом обміну листами, зокрема, у листі від 14.06.2021 ОСОБА_2 вказала, що у квитанції АТ КБ ПРИВАТБАНК № 0.0..1 від 01 червня 2021 року правильним є призначення платежу: «Оплата правничої допомоги згідно Додаткової угоди № 3822/3 від 11.12.2020 до Договору № 03-1/20 від 27.03.2020, Акту приймання-передачі від 20.04.2021 (справа № 242/3822/19 6/242/12/21)». Відповідно до листа Адвокатського бюро «Олексія Бойка» № 15/06-1 від 15.06.2021, сплачені ОСОБА_2 грошові квитанцією № 0.0..1 від 01 червня 2021 року в сумі 19 500,00 грн. зараховані як оплата за надану правничу допомогу згідно Додаткової угоди № 3822/3 від 11.12.2020 до Договору про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27.03.2020 з призначенням платежу: «Оплата правничої допомоги згідно Додаткової угоди № 3822/3 від 11.12.2020 до Договору № 03-1/20 вiд 27.03.2020, Акту приймання-передачi вiд 20.04.2021 (справа № 242/3822/19 6/242/12/21).

Відзив на апеляційну скаргу сторонами не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео конференції, заявник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Воротиленко О.С. в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Чепурний Віталій Миколайович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.04.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_2 під час судового розгляду справи №242/3822/20 (провадження №6/242/233/20) за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню, здійснював адвокат Бойко О.І., який на підтвердження повноважень представника надав суду ордер на надання правової допомоги серії АІ № 1074403 від 14.12.2020 року (№03-1/20) договір про надання правничої допомоги № 03-1/20 від 27.03.2020 року, який підписано сторонами, а саме ОСОБА_2 та адвокатом Бойко О.І., додаткову угоду №3822/3 від 11.12.2020.

В своїх запереченнях на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню ОСОБА_2 зазначала орієнтовану суму витрат на правничу допомогу, яку надає ОСОБА_4 у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та в прохальній частині заперечень просила вирішити питання про розподілу судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

20.04.2021 ОСОБА_2 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, де зазначила розмір фактично понесених витрат у розмірі 19500,00 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, заявник надала: договір про надання правничої допомоги №03-1/20 від 27.03.2020, додаткову угоду до договору №3822/3 від 11.12.2020, акт приймання-передачі наданих правових послуг від 20.04.2021 року, відповідно до якого адвокат Бойко О.І. виконав, а клієнт ОСОБА_2 прийняла наступні види робіт: ознайомлення і вивчення заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів - 2 000 грн. 00 коп.; підготовка, складання та оформлення заперечень - 8000 грн. 00 коп.; підготовка, складання, оформлення та направлення суду шляхом подачі електронними засобами зв`язку клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 1000 грн.; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 2000 грн. 00 коп.; підготовка, складання, оформлення та направлення суду шляхом подачі електронними засобами зв`язку клопотання про доручення доказів - 1000,00 грн.; прибуття у судове засідання (у режимі відеоконференції), яке не відбулося з технічних причин - 500,00 грн.; підготовка, складання, оформлення та направлення суду шляхом подачі електронними засобами зв`язку заяви про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 та її представника - 1000,00 грн.; гонорар успіху - 4000 грн. 00 коп. Всього у сумі 19500 грн. 00 коп. без ПДВ, який клієнт зобов`язаний сплатити протягом трьох календарних днів з моменту підписання сторонами акту.

На підтвердження сплати витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги, заявник надала квитанцію №0.0..1 від 01.06.2021, де зазначено про сплату ОСОБА_2 правничої допомоги за дод. угодою №3822/3 від 11.12.2020 дог. №03-1/20 від 27.03.2020, акт прийняття-передачі від 28.04.2021 справа №242/3822/19 (4-с/242/12/21). При цьому, у заяві зазначено, що оплату за актом приймання-передачі проведено 01.06.2021.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надано квитанцію про сплату витрат по правовій допомозі за договором про надання правничої допомоги №03-1/20 від 27.03.2020, додаткової угоди до договору №3822/3 від 11.12.2020, але не за актом приймання-передачі від 20.04.2021 по справі №242/3822/19 (провадження №6/242/12/21). Надана заявником квитанція стосується справи №242/3822/19 провадження №4-с/242/12/21, та сплачена за актом приймання - передачі від 28.04.2021, отже заявником не надано належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 19500,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Апеляційний суд зазначає, що на підтвердження своїх витрат заявником було надано саме квитанцію №0.0..1 від 01.06.2021, де зазначено про сплату ОСОБА_2 правничої допомоги за дод. угодою №3822/3 від 11.12.2020 дог. №03-1/20 від 27.03.2020, акт прийняття-передачі від 28.04.2021 справа №242/3822/19, провадження 4-с/242/12/21.

Однак вбачається, що у даному провадженні ОСОБА_2 надається правова допомога за договорм про надання правничої допомоги №03-1/20 від 27.03.2020, додаткової угоди до договору №3822/3 від 11.12.2020, за актом приймання-передачі від 20.04.2021 по справі №242/3822/19, провадження №6/242/12/21.

Отже, заявником надано квитанцію про сплату витрат по правовій допомозі за договором про надання правничої допомоги №03-1/20 від 27.03.2020, додаткової угоди до договору №3822/3 від 11.12.2020, але не за актом приймання-передачі від 20.04.2021 по справі №242/3822/19 (провадження №6/242/12/21). Надана заявником квитанція стосується справи №242/3822/19 провадження №4-с/242/12/21, та сплачена за актом приймання - передачі від 28.04.2021.

За таких умов наявні розбіжності у наданих заявником документах, які були залучені ним на підтвердження понесених витрат на правову допомогу. Апеляційний суд також не приймає посилання на листи від 14.06.2021 року, 15.06.2021 року щодо уточнення призначення платежу, оскільки вони відсутні у матеріалах справи.

Оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 19500,00 грн., апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції щодо того, що заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування додаткової ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв