Провадження № 22-ц/824/1577/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд», Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Деліз-Фінанс» про визнання інвестиційних прав (прав інвестора) на квартири, а також зобов`язання передати ці об`єкти нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що на підставі договорів про відступлення прав вимоги за інвестиційними договорами та договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири він набув статусу інвестора будівництва наступних квартир, а саме: № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3 , квартири № 40 в секції № 4 , квартир № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , АДРЕСА_11 . Забудовником вказаного об`єкта нерухомого майна є відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд». Відповідачі не визнають за ним майнових прав на наведені квартири та створюють загрозу втрати ним результатів здійснених інвестицій. У зв`язку з наведеним просив визнати за ним право володіти, користуватись та розпоряджатись результатами інвестицій - квартирами № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3, квартири № 40 в секції № 4 , квартир № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , АДРЕСА_11 , а також зобов`язати відповідачів передати йому вказані результати інвестицій та документи, що підтверджують його право на набуття у власність перелічених квартир.

У серпні 2018 року представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмета позову, де просив поновити за ОСОБА_1 право володіти, користуватись та розпоряджатись результатами інвестицій - квартирами № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3, квартири № 40 в секції № 4 , квартир № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , № 95 в секції

АДРЕСА_14 , а також зобов`язати ТОВ «Бориспільміськбуд» передати позивачу вказані об`єкти інвестицій, документи про прийняття житлово-офісного комплексу в експлуатацію та технічні паспорти на перелічені квартири.

У березні 2020 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив визнати за ОСОБА_1 інвестиційні права (права інвестора) на квартири № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3, квартири № 40 в секції № 4 , квартир № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , № 95 (кінцеві номери №206 , №221 , №234 , №240 , №268 , №271 , АДРЕСА_21 , а також зобов`язати відповідачів передати ОСОБА_1 вказані результати інвестицій та документи, необхідні для державної реєстрації за позивачем права власності на перелічені квартири.

У липні 2020 року представник позивача ОСОБА_3 повторно подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив визнати за ОСОБА_1 інвестиційні права (права інвестора) на квартири № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3, квартири № 40 в секції № 4 , квартир № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , № 95 (кінцеві номери №206, №221 , №234 , №240 , №268 , №271 , АДРЕСА_21 , а також зобов`язати відповідачів передати ОСОБА_1 вказані результати інвестицій та документи, необхідні для державної реєстрації за позивачем права власності на перелічені квартири.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лупейка О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не установив та не дав оцінку обставинам, які передували укладенню 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» та ТОВ «Бориспільміськбуд» договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва і які розпочалися у 2004 році. Зокрема, суд не з`ясував, що у 2004 році забудовником ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» розпочато будівництво житлового об`єкта на АДРЕСА_22 , серед інвесторів якого були ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестінтер», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестлайт», ТОС «Систем-Інвест», ТОВ «Ромакс», які у 2004-2005 роках уклали з ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» інвестиційні договори, сплатили кошти та прийняли майнові права. У 2007-2008 роках за індивідуальними правочинами купівлі-продажу майнових прав або відступлення права вимоги, вказані юридичні особи відчужили частину своїх прав за своїми інвестиційними договорами на чітко визначені квартири фізичним особам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які сплатили кошти (сумарно ОСОБА_1 - 5913600 грн., сумарно ОСОБА_7 - 5965190 грн., сумарно ОСОБА_5 - 5474600 гри., сумарно ОСОБА_6 - 5890500 грн., а загалом усі разом 23243890 грн.) і стали інвесторами будівництва конкретних квартир. Придбання майнових (інвесторських) прав позивачем позивачем ОСОБА_1 відбулося у період коли Господарським судом Харківської області у відношенні ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» була розпочата процедура банкрутства і товариство перебувало на стадії розпорядження майном. Хоча позивач ОСОБА_1 не заявлявся конкурсним кредитором у процедурі банкрутства ТОВ «Агробудпереробка ЛТД», однак вважає, що своїх майнових прав не втратив, бо його вимоги не є грошовими. Окрім того, судом не досліджувалися послідуючі події щодо припинення будивництва житлового об`єкту у 2008-2009 роках з

- 3 -

огляду на явища світової фінансово-економічної кризи та інтерес до добудови об`єкта, проявлений ТОВ «Бориспільміськбуд», за ініціативою якого рішенням Бориспільської міської ради змінено адресу будівництва із АДРЕСА_23 , а також у період із 29 серпня 2010 року по 22 листопада 2010 року, між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» та інвестиційними компаніями ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестлайн», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестінтер» були укладені трьохсторонні договори за умовами яких, інвестиційні компанії за своїми інвестиційними договорами безоплатно відступили свої права вимоги до ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» на користь ТОВ «Бориспільміськбуд». Вважає, що за змістом цих договорів TOB «Бориспільміськбуд» передавались усі права вимоги, у тому числі й ті, які вже належали йому ОСОБА_1 . Водночас, 9 грудня 2010 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» до всіх договорів укладались окремі додаткові угоди про розірвання відповідних інвестиційних договорів. Вважає, що у контексті цих правочинів ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестінтер», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестлайт», ТОВ «Систем-Інвест», ТОВ «Ромакс» могли передавати тільки ті свої інвесторські права, які у них залишались за інвестиційними договорами 2004-2005 років, після відчуження у 2007-2008 роках частини прав за індивідуальними договорами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Вказує на нікчемність усіх перелічених правочинів у частині, що стосуються придбаних ним майнових прав, в силу вказівки закону, а саме ст.228 ЦК України, як таких, що порушують публічний порядок на підставі ст.228 ЦК України. Після описаних подій на стадії санації ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» відповідно до Акту від 23 грудня 2011 року будівельний майданчик за адресою: м.Бориспіль, вул.Київський шлях 95 був переданий для добудови ТОВ «Бориспільміськбуд». У Акті прямо зазначено, що передача будівельного майданчика здійснюється на виконання розпорядження Президента України № 1-1/487 від 26 березня 2010 року, розпорядження Прем`єр-Міністра України № 11-12-1279 від 30 березня 2010 року. Вважає, що укладений 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договір купівлі-продажу передбачає дотримання майнових прав інвесторів будівництва, а ТОВ «Бориспільміськбуд» за його (правочину) змістом прийняв на себе відповідні зобов`язання. Також відомо, що ТОВ «Бориспільміськбуд» укладало договір з іншим учасником групи компаній «Перфект Груп» ПрАТ «Княгиня Ярославна» від 31 жовтня 2013 року за № 27/201ЗФФВ, відповідно до якого останнє отримувало статус управителя будівництва, а ТОВ «Бориспільміськбуд» зобов`язувалось організувати будівництво житлово-офісного комплексу на АДРЕСА_13 , своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування Довірителям ФФБ, а ПрАТ Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», відповідно до договору № 95-27/2014 про участь у Фонді фінансування будівництва, мало залучити кошти фізичних та юридичних осіб (Довірителів) з метою отримання ними (довірителями) у власність об`єкти інвестування (квартири) в житлово-офісному комплексі на АДРЕСА_13 . Вважає, що вказаний договір розповсюджувався лише на вільні квартири і не міг зачіпати його майнових прав на конкретно визначені проінвестовані квартири. Наведені обставини судом комплексно не досліджувались і не аналізувались, а поверхневий аналіз по суті здійснювався лише з 2013 року, що свідчить про необгрунтованість рішення. Суд прийшов до помилкового висновку, що після зведення і здачі житлового об`єкту в експлуатацію та державної реєстрації права власності квартири перестали бути об`єктами майнових прав, що свідчить про неефективність способу захисту, таке суперечить ст.7 Закону України «Про інвестиції та інвестиційну діяльність». Вважає, що суд не вирішив позовні вимоги по відношенню ПрАТ ФК «Княгиня Ярославна».

Відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими,

- 4 -

не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Решта учасників правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лупейко О.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати оскаржуване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представник відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» адвокат Сєтов М.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими поштою повістками, а також направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси судовимим повістками і повідомленням про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наступним:

- всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження того, що на ТОВ «Бориспільміськбуд» був переведений борг за інвестиційними договорами, право вимоги за якими набув позивач, оскільки в укладеному 9 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договорі купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва на АДРЕСА_13 відсутня умова про перехід до покупця зобов`язань за інвестиційними договорами, укладеними з ТОВ «Агробуд-переробка-ЛТД»;

- відсутні докази виникнення у ТОВ «Бориспільміськбуд» та інших відповідачів зобов`язання передати ОСОБА_1 спірні квартири та документи, необхідні для державної реєстрації права власності на ці об`єкти нерухомого майна;

- після державної реєстрації права власності спірні квартири не є об`єктами майнових прав за інвестиційними договорами, що виключає визнання за позивачем інвестиційних прав на ці квартири, що у свою чергу свідчить про обрання ОСОБА_1 неналежного і неефективного способу захисту його прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених

- 5 -

договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ч.1 ст.51 ЦК України).

Відповідно до положень ст.520, 521 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах цивільної справи містяться копії договорів про відступлення прав вимоги за інвестиційними договорами та копії договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири, за якими позивач ОСОБА_1 мав намір набути майнові права на квартири № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3 , квартиру № 40 в секції № 4 , квартири № 25 , № 40 , № 3 , № 59 , № 87 , № 90 , АДРЕСА_11 .

09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» та ТОВ «Бориспіль-міськбуд» було укладено договір купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва, за яким ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» відчужило у власність ТОВ «Бориспільміськбуд» об`єкт незавершеного будівництва - житлово-офісний комплекс готовністю 18 %, розташований наАДРЕСА_13 .

10 жовтня 2013 року Бориспільська міська рада уклала з ТОВ «Бориспільміськбуд» договір оренди земельної ділянки, за яким Бориспільська міська рада передала в строкове платне володіння і користування ТОВ «Бориспільміськбуд» земельну ділянку площею 1,4406 га з кадастровим номером :10:020:0004 під будівництво житлово-офісного комплексу на АДРЕСА_13 .

Відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» закінчив будівництво житлово-офісного комплексу на АДРЕСА_13 і цей об`єкт нерухомого майна прийнятий в експлуатацію, що стверджується сертифікатом серії ІУ №03 від 7 липня 2017 року, виданим Державною будівельно-архітектурною інспекцією України.

З довідки директора ТОВ «Бориспільміськбуд» вбачається, що в процесі будівництва вказаного житлово-офісного комплексу нумерація квартир була частково змінена: квартирі № 40 в секції № 4 був присвоєний № 123 , квартирам № 25 , № 40 , № 53 , № 59 , № 87 , № 90 , № 95 в секції 5 були присвоєні № 206 , № 221 , № 234 , № 240 , № 268 , № 271 , № 276 .

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартири № 60 , № 80 зареєстровано за АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна»,право власності на квартиру № 68 - за Державною службою з надзвичайних ситуацій України, право власності на квартиру № 123 - за ОСОБА_8 , право власності на квартири № 206 , № 234 , № 240 , № 268 , № 271 , № 276 - за ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Деліз-Фінанс», право власності на квартиру № 221 - за ОСОБА_9 .

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з огляду на відсутність доказів того, що на відповідача ТОВ «Бориспільміськбуд» був переведений борг за інвестиційними договорами, право вимоги за якими набув позивач, і як наслідок недоведеність виникнення у ТОВ «Бориспільміськбуд» та інших відповідачів зобов`язання передати позивачу спірні квартири та документи, необхідні для державної реєстрації права власності, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Також колегія суддів погоджуєтьтся із висновками суду про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту його прав, оскільки після державної

- 6 -

реєстрації права власності спірні квартири не є об`єктами майнових прав а є нерухомим майном, що виключає визнання за позивачем інвестиційних прав на спірні квартири.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що як встановлено судом власниками частини квартир, на які позивач просить визнати майнові права, є інші фізичні та юридичні особи, які взагалі не залучені ним до участі у справі.

Доводи апеляційної скраги про те, що внаслідок укладення 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - житлово-офісного комплексу готовністю 18 %на АДРЕСА_13 , на відповідача ТОВ «Бориспільміськбуд» був переведений борг за інвестиційними договорами, право вимоги за якими набув позивач,не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до положень ст.520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Правила ст.520 ЦК України передбачають, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор може запропонувати здійснити заміну боржника.

У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Ненадання згоди хоча б однією із сторін не дає підстав для заміни боржника.

Окрім того, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст.521 ЦК України).

За ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

У постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 Верховний Суд зазначив, що «законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення

- 7 -

боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не створив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу».

В матеріалах справи відсутні докази і такі позивачем не надані, що позивач, як кредитор у відношенні первісного боржника ТОВ «Агробудпереробка ЛТД», запропонував або надав згоду на переведення боргу за інвестиційними договорами на іншого боржника ТОВ «Бориспільміськбуд», а тому саме ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» є боржником за інвестиційними договорами, якими позивач обгрунтовує свої вимоги у справі, що переглядається, що у свою чергу свідчить про безпідставність наведених доводів.

Письмовий договір щодо заміни боржника позивачем не наданий.

Схожа правова позиція щодо застосування положень ст.520 ЦК України щодо можливості заміни боржника виключно за згодою кредитора, вираженою у письмовій формі, міститься у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 199/5331/19, від 30 вересня 2022 року у справі № 757/18882/20-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21.

Відхиляючи наведені вище доводи про те, що внаслідок укладення 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва на відповідача ТОВ «Бориспільміськбуд» був переведений борг за інвестиційними договорами, право вимоги за якими набув позивач,апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень і визнається відповідачем Господарським судом Харківської області із 2007 року розглядалася справа № Б-50/245-07 про банкрутство ТОВ «Агробудпереробка ЛТД».

Постановою Господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року у справі № Б-50/245-07 припинено процедуру санації ТОВ «Агробудпереробка ЛТД», визнано дане товариство банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Цією ж постановою призначено ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Рибій О.В. та зобов`язано керуючого санацією протягом 3-х днів передати ліквідатору оригінали установчих документів, свідоцтво про державну реєстрацію боржника, печатки та штампи боржника, всі документи, що відображують господарську діяльність, фінансову та бухгалтерську звітність, та інші документи. Зобов`язано ліквідатора опублікувати в офіційних друкованих органах відомості про визнання боржника банкрутом, вчинити усі пов`язані з цим дії та у строк до 11 жовтня 2013 року виконати ліквідаційну процедуру.

Як вбачається із договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 09 серпня 2013 року цей договір укладений від імені ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» ліквідатором-арбітражним керуючим Рибій О.В., який діє на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року по справі № Б-50/245-07 під час порушеної судом процедури банкрутства.

Згідно постанови Господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року у справі № Б-50/245-07 з дня прийняття цієї постанови підприємницька діяльність банкрута припиняється, строк виконання всіх грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і обов`язкових платежів вважається таким, що настав, припиняється нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості, вимоги за зобов`язаннями банкрута, що виникли під час проведення процедур банкрутства, пред`являються в межах ліквідаційної процедури. Припиняються повноваження органів управління банкрута і повноваження власників майна. Скасувати арешти, що накладені на майно боржника, у т.ч. податкову заставу і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. Накладання нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном

- 8 -

банкрута не допускається.

Таке повністю відповідає приписам ч.1 ст.23 Закону України «Про відновленняплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на час ухвалення господарським судом постанови), згідно якої з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

-підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу;

-строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав;

- припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута;

- відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

- укладення угод, пов`язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому цим розділом;

- скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

- вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури;

- виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18 серпня 2016 року у справі № Б-50/245-07 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, а також ліквідовано ТОВ «Агробудпереробка ЛТД».

Судом встановлено, що визнається в тому числі позивачем, останній не заявляв свої вимоги як конкурсний кредитор ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» в процесі процедури банкрутства.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договір купівлі-продажу, зокрема п.5.3 договору, передбачає дотримання майнових прав інвесторів будівництва, а ТОВ «Бориспільміськбуд» за його (правочину) змістом прийняв на себе відповідні зобов`язання необгрунтовані з таких міркувань.

В укладеному 09 серпня 2013 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - житлово-офісного комплексу готовністю 18 % на вул.Київський шлях 95 у м.Борисполі Київської області, відсутні умови чи положення про те, що ТОВ «Бориспільміськбуд» прийняв на себе зобов`язання виконати умови інвестиційних договорів, укладених іншими особами із ТОВ «Агробудпереробка ЛТД». Це по-перше.

По-друге, наведене у скарзі тлумачення позивачем умов договору не відповідає дійсності.

Згідно ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин 3 та 4 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення

- 9 -

термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що «відповідно до ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 ЦК України. У частинах 3 і 4 ст 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст.213 ЦК України. У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах 3 і 4 ст 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contraproferentem (лат. verba chartarum fortiusaccipiuntur contra proferentem- слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (underthediminant sinfluence ofthe party)».

У п.5.3. договору вказано, що всі обов`язки, пов`язані з будівництвом об`єкта, незавершеного будівництва, приймає на себе покупець, тобто ТОВ «Бориспільміськбуд».

Вказані умови договору є чіткими, зрозумілими та не викликають неясностей, оскільки в них йдеться про виконання обов`язків пов`язаних із будівництвом, а саме, фінансування будивництва та безпосередньо будівництво, отримання дозвільної документації, якщо буде потреба, запершення будівництва, подача відповідних документів для уведення в експлуатацію, тобто здійснення комплексу дій, пов`язаних безпосередньо з будівництвом.

Намагання позивача тлумачити зміст п.5.3 договору у контексті того, що відповідач взяв на себе зобов`язання в тому числі виконати умови інвестиційних договорів, укладених іншими особами з ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» недоречні та помилкові, оскільки умови про це у вказаному пункту відсутні.

Окрім того, як вище вказувалося за змістом договору відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» мав намір придбати об`єкт незавершеного будівництва без будь-яких обтяжень, що прямо обумовлено у пунктах 5.1. та 5.2 договору, де сторони зазначили про

- 10 -

відсутність обтяжень вказаного об`єкта та відсутність спору щодо нього.

Апеляційний суд частково погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про неналежний спосіб захисту, оскільки судом відмовлено у позові не тому, що права позивача порушено, проте ним обрано неналежний спосіб захисту, а відмовлено у позові з огляду на відсутність порушення прав позивача з боку відповідачів, що може свідчити про порушення норм процесуального права

Проте відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо відсутності передбачених законом підстав для задоволення його позовних вимог, а відтак підстави для скасування чи зміни рішення з цих підстав відсутні.

Відхиляючи наведені вище доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , апеляційний суд звертає увагу, що дані аргументи суперечать численим судовим рішенням у спорах за участю позивача та ТОВ «Бориспільміськбуд», що вже неодноразово були предметом судового розгляду.

Так рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2021 року у справі № 359/215/20, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на застосування позовної давності як підставу відмови у позові), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ТОВ «Бориспільміськбуд», ПрАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна», ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс», державного реєстратора комунального підприємства «Центр державної реєстрації Небратської сільської ради Бородянського району Київської області» Бродюк І.Ю., державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Гутніченко М.В. про визнання майнових прав на нерухоме майно та скасування рішень про державну реєстрацію.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що позивачами не надано суду доказів, які б свідчили про те, що у ТОВ «Бориспільміськбуд» виникли зобов`язання перед позивачами з приводу передачі їм майнових прав на нерухоме майно, яке було предметом договорів, укладених позивачами та ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестінтер», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестлайн», ТОВ «Систем-Інвест», ТОВ «Роммакс».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року у справі № 359/8208/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ТОВ «Бориспільміськбуд», ПрАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Княгиня Ярославна», ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Даліз-Фінанс» про зобов`язання передати результати інвестування-

- 11 -

квартири та документи, необхідні для державної реєстрації права власності на ці об`єкти нерухомого майна.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що позивачами не надано суду доказів, які б свідчили про те, що у ТОВ «Бориспільміськбуд» виникли зобов`язання перед позивачами з приводу передачі їм майнових прав на нерухоме майно.

Окрім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року, та рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 6 грудня 2018 року, неодноразово було відмовлено позивачу у задоволенні таких вимог: про визнання права власності на майнові права на квартири; про зобов`язання передати квартири та документи, що підтверджують право на набуття у власність цих об`єктів нерухомого майна; про визнання права володіти, користуватись та розпоряджатись об`єктами та результатами інвестування; про зобов`язання передати результати інвестицій та документи, що підтверджують право на набуття у власність результатів інвестицій.

Право на справедливий судовий розгляд, передбачене п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, під час його тлумачення у контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності охоплює вимогу про те, що коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» п.61, «Оферта Плюс С.Р.Л. проти Молдови» п.97 та «Кехайя та інші проти Болгарії» п.61).

Як вище вказувалося численими судовими рішеннями підтверджено відсутність у ТОВ «Бориспільміськбуд» обов`язків перед позивачем.

Таким чином, відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» має законні очікування, що враховуючи відповідні обставини, встановлені в інших провадженнях, щодо відсутності з його болку порушення прав позивача не буде поставлено під сумнів і вони не підлягатимуть повторному розгляду, а висновки, зроблені в інших провадженнях, будуть враховані.

Протилежне, буде порушувати принцип юридичної визначеності. Такі висновки зробленіЄСПЛ у рішенні від 20 вересня 2022 року у справі «Гриненко проти України», де ЄСПЛ зазначив, що остаточною постановою від 03 червня 2010 року ВГСУ підтвердив наявність у заявника майнових прав на спірну квартиру на підставі договору 2003 року, зобов`язання, передбачені яким він належним чином виконав. Однак, через два роки у провадженні, ініційованому К. щодо того самого питання (майнових прав на спірну квартиру), районний суд, повторно розглянув договірні зобов`язання та майнові права заявника, і постановив, що К. мала майнові права на квартиру. Це рішення було залишено без змін судами вищих інстанцій. Залишається незрозумілим, чому суди, знаючи про висновки, зроблені в першому провадженні, не врахували їх, і вирішили, всупереч цим висновкам, що до 2010 року заявник не мав жодних прав на квартиру. Цей висновок став вирішальним для результату провадження. Жодних пояснень щодо законних підстав для такого висновку у рішеннях районного суду чи судів вищих інстанцій немає. Така ситуація порушує національне законодавство, а саме ст.61 ЦПК України, яка передбачала, що обставини, встановлені судом в одній справі, не можуть оскаржуватися в іншій. Зазначених міркувань достатньо для висновку, що права заявника за п.1 ст.6 Конвенції були порушені, оскільки під час другого провадження суди не врахували попередній судовий процес. Повторно оцінивши та проігнорувавши вирішальні обставини, встановлені остаточною постановою від 03 червня 2010 року, національні суди діяли всупереч принципу юридичної визначеності, передбаченому п.1 ст.6 Конвенції, і не забезпечили справедливого розгляду справи заявника (див. згадане рішення у справі «Есертас проти Литви» (Esertas v. Lithuania), пункт 31).

Доводи скарги про те, що в матеріалах справи міститься копія акту приймання-

- 12 -

передачі будівельного майданчику від 23 грудня 2011 року, копії рішення Київської міської ради №531/7868 від 26 квітня 2012 року, довідка про сертифікати на будинки жилого комплексу «Позняки А4», копія листа Президента України №1-1/487 від 26 березня 2010 року та копії листів ініціативної групи довгобуду по АДРЕСА_22 . Однак за своєю правовою природою перелічені документи не є правочином про переведення на ТОВ «Бориспільміськбуд» боргу за інвестиційними договорами, укладеними з ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», а також не містить інформацію про вчинення вказаного правочину. Тому наведені письмові докази не містять відомостей щодо предмета доказування та не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не відобразив у рішенні обставини справи щодо набуття позивачем прав вимоги за інвестиційними договорами у первісних інвесторів ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестінтер», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестлайт», ТОВ «Систем-Інвест», ТОВ «Ромакс», які у 2004-2005 роках уклали з ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» інвестиційні договори, а протягом 2007-2008 років відчужили частину своїх прав позивачу ОСОБА_1 на підставі правочинів купівлі-продажу майнових прав та відступлення права вимоги, необгрунтовані.

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності передбачених законом підстав для визнання за позивачем майнових прав на спірні квартири.

Відхиляючи дані аргументи апеляційний суд враховує, що судом встановлено і зазначено у рішенні, що у справі містяться копії договорів про відступлення прав вимоги за інвестиційними договорами та копії договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири, за якими позивач ОСОБА_1 мав намір набути майнові права на квартири № 60 , № 68 , № 80 в секції № 3 , квартиру № 40 в секції № 4 , квартири № 25 , № 40 , № 3 , № 59 , № 87 , № 90 , АДРЕСА_11 .

Це ж стосується посилань у скарзі на те, що судом не досліджувалися полідуючі події щодо припинення будивництва житлового об`єкту у 2008-2009 роках із-за явища світової фінансово-економічної кризи та інтерес до добудови об`єкта, проявлений ТОВ «Бориспільміськбуд», за ініціативою якого рішенням Бориспільської міської ради змінено адресу будівництва із АДРЕСА_23 , а також у період із 29 серпня 2010 року по 22 листопада 2010 року, між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» та інвестиційними компаніями ТОВ «Центрінвестбуд-2000», ТОВ «Інвестлайн», ТОВ «Престижінвест», ТОВ «Інвестінтер» були укладені трьохсторонні договори за умовами яких, інвестиційні компанії за своїми інвестиційними договорами безоплатно відступили свої права вимоги до ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» на користь ТОВ «Бориспільміськбуд». Вважає, що за змістом цих договорів TOB «Бориспільміськбуд» передавались усі права вимоги, у тому числі й ті, які вже належали йому ОСОБА_1 . Водночас, 9 грудня 2010 року між ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» і ТОВ «Бориспільміськбуд» до всіх договорів укладались окремі додаткові угоди про розірвання відповідних інвестиційних договорів, які не спростовують висновків суду щодо відсутності передбачених законом підстав для визнання за позивачем майнових прав на спірні квартири, які не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив позовні вимоги по відношенню ПрАТ ФК «Княгиня Ярославна», яке не вказане у якості відповідача у вступній частині рішення, безпідставні.

Дана обставина є підставою для виправлення описки, а не підставою для скасування судового рішення, як помилково вважає скаржник, оскільки судом чітко вказано, що відповідачі прав позивача не порушували.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову обгрунтовано викладених у мотивувальній частині

- 13 -

оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обгрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: