Справа №242/1187/22
Провадження №2/242/117/23
24 лютого 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є спадкоємцем після смерті свого батька на спадщину у виді автомобілю Москвич, який відповідач взяв за довіреністю у спадкодавця ще за життя. Однак, відповідач після закінчення строку дії довіреності автомобіль добровільно позивачу не повернув. Таким чином, позивач був змушений доводити правопорушення відповідача та захищати власне зазначене порушене відповідачем право. Тому позивач наполегливо вимушено працював, а саме: розумово, інтелектуально складаючи та здійснюючи звернення, скарги, заяви у телефонному та письмовому вигляді, отримувавши при цьому емоційний та моральний дискомфорт. Позивач захищав своє порушене право відповідачем самостійно, без послуг адвоката, тобто сам виконав всю роботу адвоката по факту. Таким чином, позивач правомірно визначився та оцінив власну правозахисну працю у розмірі 11 000 євро (1000 євро * 10 шт.- письмових звернень та 1 телефонне звернення) = 369 600 грн., які позивач вважає достойною оплатою (винагородою, компенсацією, тощо). У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача за кожне з 11 звернень позивача по 1000 євро (33 600 грн.) на загальну суму 11 000євро (369 600 грн.).
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.12.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просить суду слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.
Відповідно до позовної заяви від 02.07.2020 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до фізичної особи, на котру видано довіреність 24.04.2015 року, про повернення майна (автомобіля), вчинення певних дій, захист прав, свобод, інтересів та інше.
Згідно листа від 06.07.2020 року Головне управління національної поліції в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 , що його звернення направлено за належністю, яке надійшло з Державної установи «Урядовий контактний центр».
Згідно заяви від 23.07.2020 року про усунення недоліків позовної заяви на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області судді Каліщук З.М. № 2/242/1118/20 № 242/2862/20 від 10.07.2020 року, ОСОБА_1 усунув недоліки в позовній заяві.
Згідно заяви від 25.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Другої Селидівської державної нотаріальної контори про надання йому копії довіреності на автомобіль померлого батька ОСОБА_3 .
Відповідно до позовної заяви від 11.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Держава України в особі Другої Селидівської державної нотаріальної контори Селидівського міського нотаріального округу, про повернення майна (автомобіля) в натурі, вчинення певних дій, захист прав, свобод, інтересів та інше.
Згідно заяви від 07.07.2021 року ОСОБА_1 звертався до Селидівського міського суду Донецької області по справі № 242/860/21.
Згідно заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16.07.2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Держава України в особі Другої Селидівської державної нотаріальної контори Селидівського міського нотаріального округу про повернення майна в натурі, вчинення певних дій, захист прав, свобод та інтересів, задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки АЗЛК, модель 2140, 1980 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно виконавчого листа Селидівського міського суду Донецької області, виданого 16.09.2021 року по справі № 242/860/21, зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки АЗЛК, модель 2140, 1980 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .
Згідно заяви від 16.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою надати йому виконавчий лист по справі № 242/860/21.
Згідно заяв від 28.09.2021 року, 21.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про прийняття до виконання виконавчого листа №242/860/21, виданого Селидівським міським судом Донецької області від 16.09.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною 2 ст. 15 ЦПК України встановлено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях.
Положеннями ЦПК України та ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ЦПК (частина 4 статті 137) де передбачено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Крім того, слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що позивач в позовних вимогах посилається на те, що ним самостійно був здійснений захист порушеного права, а саме: ним була здійснена правозахисна діяльність у вигляді звернення до суду та інших органів, однак з викладеного вбачається, що позивач був стороною по справі та захищав особисті інтереси.
Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази та обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Від сплати судового збору позивач звільнений оскільки є інвалідом 2 групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 .
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 15, 16, 19, 81, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання:: АДРЕСА_2 , НОМЕР_5 ) про стягнення коштів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська