ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/280/23/339/23 Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/860/22 Категорія: 305010600 Подорога Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кучеренко Наталії Вікторівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року та додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення ( повернення) грошових коштів (майна), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Данилова С.А. звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 11.07.2022 ФОП ОСОБА_1 виставила для оплати ОСОБА_2 рахунок-фактуру № 92 від 11.07.2022 на постачання склопакетів та фурнітури за адресою: АДРЕСА_1 .

15.07.2022 ОСОБА_2 здійснила 100% попередню оплату за товар в розмірі 15 660,58 грн, що підтверджується квитанцією АТ «ПРАВЕКСБАНК» № 1872092 від 15.07.2022.

Станом на 05.08.2022 відповідач не здійснила постачання склопакетів та не повернула грошові кошти позивачу.

05.08.2022 позивач направила відповідачу на Вайбер (телефонні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ) досудову вимогу-претензію від 05.08.2022 про повернення грошових коштів.

Вказує, що 08.08.2022 направила відповідачу цінним листом досудову вимогу-претензію від 05.08.2022 про повернення грошових коштів, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком та поштовою накладною.

Однак станом на 05.09.2022 відповідач залишила без розгляду досудову вимогу-претензію, не повернула отриману попередню оплату.

Таким чином, відповідач не виконала своє зобов`язання з постачання склопакетів та безпідставно утримує майно позивача грошові кошти в сумі 15660,58 грн, не зважаючи на вимогу про їх повернення.

З таких підстав просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 660,58 грн.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 660,58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 012 , 25 грн.

Додатковим рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 314 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не довела суду, що вона передала позивачеві оплачений нею товар, тому суд дійшов висновку про задоволення позову.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що оскільки позов ОСОБА_2 був задоволений повністю, в позовній заяві представником позивача було зазначено орієнтовний майбутній розмір витрат на професійну правничу допомогу, докази таких витрат надано суду, тому заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Кучеренко Н.В. не погоджуючись із такими рішеннями суду, вважаючи їх ухваленими за недоведеністю обставинам, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просила рішення та додаткове рішення скасувати, та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а заяву позивача про розподіл судових витрат залишити без задоволення, у зв`язку з пропущенням процесуальних строків.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що застосуванням судом першої інстанції приписів ст. 693 ЦК України в оскаржуваному рішенні є передчасним з огляду на відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами. Ст. 693 ЦПК України визначає можливість покладення на покупця обов`язку здійснення попередньої оплати товару, тобто оплатити на його передання продавцем. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором. Лише не передання продавцем, який одержав суму попередньої оплати товару у встановлений строк, надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таких правовідносин між сторонами не виникло. Відсутність договірного характеру виниклих спірних правовідносин виключає можливість застосування такого способу захисту, як повернення попередньої оплати та ставить під сумнів ефективність.

Суд не дослідив належним чином предмет та підстави позову, невірно визначив правову природу сплачених ОСОБА_2 грошових коштів згідно рахунку Фактуру № 92.

11.07.2022 ФОП ОСОБА_3 виставила ОСОБА_2 рахунок фактуру № 92 для оплати за товар склопакети.

15.07.2022 ОСОБА_2 оплатила його за місцем його виробництва.

Вказує, що ні у самій квитанції, ні у рахунку фактурі № 92 , який виставила відповідач для оплати за товар склопакети, мови про внесення попередньої оплати не ведеться.

Договірні зобов`язання про попередню оплату товару між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні. ФОП ОСОБА_3 виставила рахунок, позивач його оплатила повністю та забрала товар і на цьому зобов`язальні відносини між сторонами припинились, тому відсутність договору про попередню оплату та будь-яких вказівок в інших фінансових документах про існування зобов`язань між сторонами про попередню оплату самі по собі спростовують факт здійснення покупцем ОСОБА_2 саме попередньої оплати за товар в сумі 15 660,58 грн та навпаки підтверджують факт, що відбулася повна фактична оплата при купівлі-продажу товару. А тому при наявності фактів, ч. 2 ст. 693 ЦК України не може бути застосована до правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Вказує, що в претензіях ОСОБА_2 скаржилась на неналежну якість товару. Проте мотиви звернення до суду позивача з даним позовом вже грунтуються на невиконанні ФОП Вівтанець обов`язку поставки оплаченого товару. Дана обставина залишилась судом поза увагою, проте такого зобов`язання у ФОП Вівтанець «постачання» чи поставки товару ОСОБА_2 знову ж таки не виникало, а отже така вимога не грунтується на законі. Позивач наполягає, що ФОП Вівтанець зобов`язана була здійснити поставку склопакетів покупцю ОСОБА_2 . При цьому позивач не зазначає на підставі чого у відповідача виникло таке зобов`язання.

Крім того, вимога позивача про повернення попередньої оплати за непоставлений товар є незаконною та не може бути задоволено, оскільки позивач не довела, що між нею та ФОП Вівтанець виникли саме такі правовідносини, як внесення нею саме попередньої оплати за товар (склопакети) та наявність зобов`язання у ФОП Вівтанець щодо його поставки.

Суд не надав оцінки обгрунтуванню підстав звернення до суду позивачем, а також заперечення відповідача, проте висловив свої особисті судження та стали підставою для кваліфікації грошової суми в сумі 15 660,58 грн як попередньої оплати. Такі висновки не узгоджуються з чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини.

Посилання суду на відсутність доказу передачі товару покупцеві також не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в даному випадку вірним буде спосіб захисту щодо зобов`язання передати товар в силу Закону України «Про захист прав споживачів», а не повернення попередньої оплати в порядку 693 ЦК України.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду вказує на те, що рішення у справі ухвалено 20.12.2022 , додаткове рішення прийнято через 35 днів , після ухвалення рішення по суті. В рішенні вказано, що сторона позивача дотримала строків передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позивач не була присутня при винесенні рішення суду і подала заяву після ознайомлення з ним на Інтернет-ресурсі судової влади. Проте позивачем не було заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків, посилаючись на причину їх пропущення. Однак, суд прийняв до розгляду заяву про винесення додаткового рішення, після спливу встановленого законом строку.

Вказує, що відповідно до правової позиції висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно , без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Адвокат Данилов С.А. склав позовну. Докази по справі лише незрозумілі фотознімки, тобто ніяких процесуальних дій на отримання доказів, адвокат не вчиняв. Ціна позову 15 000 грн, справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників. Отже адвокат в даній справі затратив час лише на написання позову, що свідчить про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити як безпідставної та не обґрунтованої.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач стверджує, що 15.07.2022 позивач отримала сплачені склопакети та фурнітуру після проведеної попередньої оплати, але жодного письмового доказу передачі вказаного товару не надано до суду першої та апеляційної інстанції.

Матеріали справи не містять інформації про місце передачі товару та яким саме первинним бухгалтерським документом була оформлена ця господарська операція.

Вважає, що суд першої інстанції всебічно і в повному обсязі з`ясував фактичні обставини справи та дав їм вірну оцінку, а також вірно застосував ч. 2 ст. 693 ЦК України і при ухваленні судового рішення не порушив норми процесуального та матеріального права.

Просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та п`ятої ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Форма правочину та способи волевиявлення визначені у ст. 205 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Види правочинів, які можуть вчинятись усно, визначені у ч.1ст. 206 ЦК України. Зокрема, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 640 та ч. 2 ст. 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.638 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , договір в письмовій формі не укладався. Однак, оскільки відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, тому наявність такого договору та його умови мають доводитися належними та допустимими доказами.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ФОП ОСОБА_1 не виконала домовленості, не здійснила постачання склопакетів та не повернула грошові кошти, які були попередньо сплачені за даний товар.

На підтвердження вказаного позову як доказ долучила копію рахунок-фактура № 92 від 11.07.2022 та копію квитанції № 1872092 від 15.07.2022 та копію досудової вимоги-претензії від 05.08.2022.

Так, згідно квитанції №1872092 від 15.07.2022, ОСОБА_2 здійснила оплату рахунку - фактури №92 від 11.07.2022, виставленого постачальником ФОП ОСОБА_1 за придбання товару - склопакетів та фурнітури на загальну суму 15 660,58 грн.

Отже, оскільки відповідач ФОП ОСОБА_1 виставила рахунок-фактуру № 92 від 11.07.2022, а позивач його оплатила, то між сторонами було укладено договір у спрощеній формі (усній), тобто між сторонами існують договірні відносини, а предметом даної домовленості між сторонами було замовлення товару ( склопакетів та фурнітури) на суму 15 660,58 грн.

Вказане сторонами не заперечується.

Однак матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач не виконала укладеного між сторонами усної домовленості.

При цьому, частиною 1 статті 692 ЦК У визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що письмового договору між сторонами не укладалось, проте між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо постачання склопакетів та фурнітури, і відповідачем було виставлено рахунок-фактура № 92 від 11.07.2022 для оплати на постачання товарів (склопакетів та фурнітури), а позивачем 15.07.2022 було здійснено оплату рахунку № 92 від 11.07.2022, без укладення додаткових договорів та актів-прийому передачі.

В матеріалах справи міститься досудова вимога-претензія позивача, зі змісту якої вбачається, що відповідач 22.07.2022 та 04.08.2022 намагалася здійснити передачу неякісного та бракованого товару, який вона відмовилась прийняти та просила повернути отриману 100% попередню оплату в розмірі 15 660,58 грн.

Також в матеріалах справи міститься відповідь ФОП ОСОБА_1 на досудову вимогу-претензію, в якій зазначено, що 15.07.2022 позивач отримала товар. Також зазначено, що позивачем 04.08.2022 вказаний товар було повернуто, оскільки товар пошкодився при перевезенні та монтажі. Зазначеного, що договорів на поставку товару та монтажні роботи між сторонами не укладалось.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 отримала кошти згідно усної домовленості та на підставі рахунку-фактура № 92 від 11.07.2022 в сумі 15 660, 58 грн, що може свідчити про виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору у спрощеній формі.

Стаття 678 ЦК України містить правові наслідки передання товару неналежної якості, зокрема, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару ( виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово, чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором : відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Згідно ч. 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Позивач не довела того факту, що відповідач порушила умови усної домовленості між сторонами щодо поставки товару, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження не виконання ( не належного виконання) відповідачем усної домовленості щодо поставки товару (склопакетів та фурнітури) ( товарів не належної якості) і є виключно наслідком неправомірних дій зі сторони ФОП ОСОБА_1 .

Отже, оскільки між сторонами письмового договору не укладалось, а позивач здійснила оплату товару згідно виставленого рахунку-фактура, то фактично даний рахунок можна вважати первинним документом за відсутності акта наданих послуг, що свідчить про виконання відповідачем даної домовленості.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження не виконання відповідачем умов договору надала суду лише рахунок-фактуру № 92 від 11.07.2022, квитанцію №1872092 від 15.07.2022 та досудову вимогу-претензію.

В позовній заяві ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ФОП ОСОБА_1 не виконала укладеного між ними усного договору, не здійснила постачання склопакетів та не повернула грошові кошти, які були нею сплачені в якості попередньої 100% оплати за товар та посилається на ч. 2 ст. 693 ЦК України, якою передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що грошові кошти у сумі 15 660,58 грн є попередньою оплатою за товар.

Проте такі висновки суду є передчасними та спростовуються матеріалами справи.

Так, попередня оплата це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Отже, правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору про попередню оплату за умовами договору укладеного у спрощеній формі, тому грошові кошти у розмірі 15 660,58 грн не можна вважати коштами попередньої оплати.

Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку продавця (відповідача) доставити товар позивачеві.

Лише в рахунок-фактура № 92 від 11.07.2022 в примітках зазначено, що для отримання товару при собі покупцю необхідно мати документи, що підтверджують особу та місце, дату та час відвантаження товару бажано попередньо узгодити з відповідальним менеджером.

Крім того, в матеріалах справи відсутні й документи, що свідчать про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання товару ( склопакетів, фурнітури) , зокрема докази того, що позивач, як зобов`язана сторона договору, вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей. Так, позивачем не надано, зокрема, належних доказів звернення до відповідача у встановленому порядку про отримання товару, за наявності паспорта, але відповідачем було відмовлено у передачі товару.

Відтак, позивачем не було доведено факту порушення відповідачем зобов`язань згідно укладеного між сторонами договору у спрощеній формі товару в установлений строк, що свідчило б про наявність у позивача права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши надані суду письмові докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені під час розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того мало місце порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної передачі товару, який був оплачений, відмови відповідача від здійснення своїх обов`язків; не надано доказів на підтвердження добросовісності поведінки покупця для встановлення належного виконання позивачем свого кореспондуючого обов`язку щодо прийняття товару.

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення відповідачем виконання зобов`язання за укладеним між сторонами у спрощеній формі договору, і доказів відмови відповідача в передачі товару позивачу на його вимогу матеріали справи також не містять, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 15 660,58 грн є передчасними та не доведеними належним чином.

Посилання суду першої інстанції, що у наданому рахунку-фактурі ФОП ОСОБА_1 зазначена себе як позичальник, а не продавець, є помилковим, оскільки у даному рахунку вказано, що ФОП ОСОБА_1 є постачальник.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення ( повернення) грошових коштів (майна), не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому судова колегія вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстації та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з п. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що після перегляду даної справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року та відмови в задоволені позову, то, відповідно, у задоволенні заяви позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. У зв`язку з чим додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року підлягає скасуванню.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Кучеренко Н.В., понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача у порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Кучеренко Наталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року та додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення ( повернення) грошових коштів (майна) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 488,60 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 березня 2023 року.

Судді