Справа № 373/82/23
Номер провадження 2/373/191/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №373/82/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом та просить збільшити розмір аліментів і стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн 00 коп. щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку.

Посилається на те, що згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2010 року із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 15 листопада 2010 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, виданий на виконання вищезазначеного рішення суду, перебуває на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ).Однак, вартість утримання дитини з часу призначення аліментів значно зросла, розмір аліментів, що стягуються із відповідача, в даний час не відповідає встановленому законодавством мінімальному розміру. Дана обставина змусила звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів.

18 січня 2023 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який отримав особисто ухвалу про відкриття провадження та пакет документів, що підтверджується поштовим повідомленням, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 12 серпня 2006 року по 15 червня 2010 року.

Від сумісного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

На підставі рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2010 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 15 листопада 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

25 жовтня 2012 року на виконання вищезазначеного рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с.7).

26 листопада 2012 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції було відкрите виконавче провадження № 35407820 по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду (а.с.8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 26-24-260 від 26 грудня 2022 року (а.с.6) ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , та має наступний склад сім`ї:

-чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Будь-яких інших доказів позивачем не надано, клопотань з цього приводу не заявлено.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей та їх правом на зменшення чи збільшення розміру стягуваних аліментів у передбачених законом випадках.

Відповідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дані положення Закону також враховані в роз`ясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення здоров`я дитини та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

З правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі № 459/2181/17 вбачається, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 632/580/17.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Законом України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року (набрав чинності 28 серпня 2018 року) частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 632/580/17).

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року державними виконавцями мало бути здійснене автоматичне збільшення розміру аліментів до мінімального гарантованого за всіма постановленими раніше судовими рішеннями про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Якщо державним виконавцем розмір стягуваних аліментів, починаючи з 28 серпня 2018 року (дата набрання чинності Закону України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року) автоматично не підвищено, стягувач має право звернутися до нього із заявою про здійснення відповідного перерахунку.

Враховуючи, що позивачем не зазначено та не доведено наявність передбачених нормами СК України підстав для збільшення розміру аліментів, позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 8, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст.11 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового справи:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована та проживаюча за по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Я. І. Керекеза