Справа № 755/5759/22
Провадження № 2-180/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г. В. при секретарі Костюк А. О., за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їхнього представника ОСОБА_3 , відповідачки ОСОБА_4 , її представниці ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво та ремонт,

встановив:

У липні 2022 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_4 , в якому просили стягнутий із останньої витрати, понесені на будівництво та ремонт садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 587467, 00 грн. та судові витрати, які складаються із судового збору, витрат на експертизу та правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що відповідачка у справі є рідною матір`ю позивача ОСОБА_2 . Вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 (батьком позивача), якому на праві приватної власності була передана земельна ділянка для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній ділянці позивачі разом із ОСОБА_6 розпочали будівництво садового будинку. До 2002 р. були фактично зведені стіни та перекриття даху будиночка. Починаючи з 2002 р. будівництвом займались тільки позивачі ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) за власні кошти, відповідно до домовленостей із ОСОБА_6 та відповідачкою. На виконання домовленостей з батьками, ОСОБА_1 28.06.2002 був укладений договір підряду на роботи будівництва та ремонту дачного будинку. Роботи були виконані в повному обсязі згідно договору підряду. Крім того, позивачами також була встановлена огорожа та побудований колодязь. Так як позивачі, є подружжям, в будівництво та ремонт будинку ми вкладали спільні, сімейні кошти. В 2008 р. батько ОСОБА_2 ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилась спадщина. Відповідачка від своєї частки на спадщину відмовилась на користь позивача ОСОБА_2 .. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 будівлі, які на ній знаходяться, позивач-2 не отримав, оскільки покладався на існуючі домовленості з батьками про те, що цим будинком буде користуватись сім`я позивачів, а після смерті відповідачки будинок мав залишитись у сім`ї позивачів. Позивачі не мали сумнівів про виконання існуючих домовленостей, оскільки на цей період часу між сторонами склалися дружні, родинні стосунки, а відповідачка неодноразово стверджувала про те, що все майно буде передано ОСОБА_2 . В подальшому, у серпні 2019 р. відповідачка познайомилась з ОСОБА_7 , 1935 р.н., вона перейшла до нього жити, а 24.11.2020 між ними був укладений шлюб. Під тиском свого чоловіка ОСОБА_7 , відповідачка без відома поизвачів, в порушення існуючих домовленостей, 30.01.2020 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку з ОСОБА_8 , який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в реєстрі за №108. Вважають, що права позивачів були порушені після продажу садового будинку, а також враховуючи те, що вони понесли значні витрати на будівництво і ремонт будинку та мають право на відшкодування їх вартості.

12.08.2022 року ухвалою судді накладено арештна нерухоме майно, а саме частину квартири АДРЕСА_2 .

15.09.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

02.11.2022 року на адресу суду від представниці відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі оскільки він є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами.

16.11.2022 року на адресу суду від представника позивачів ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив.

05.12.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні сторона позивачів просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідача та її представниця просила позовні вимоги залишити без задоволення.

Судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_9 надав покази, в яких вказав, що позивачі є працівниками фірми ТОВ «Аполо», знає відповідачку як матір позивача ОСОБА_2 , Договір підряду за 2002 рік не зберігся.

Свідок ОСОБА_10 також зазначив, що є працівником ТОВ «Аполо», про договір підряду нічого не знає, особисто не був присутнім при передачі коштів. Він надав транспорт для проведення будівельних робіт. На той час у будинку ніхто не проживав, позивачка робила там ремонт.

Свідок ОСОБА_11 працює столяром ТОВ «Аполо», виконував роботи встановлював вікна, двері. Працював декілька днів. Ніби то бачив жінку на городі ОСОБА_4 . Роботами керував ОСОБА_12 , зі слів позивачка це була їхня дача. Фінансовими нюансами не цікавився.

Свідок ОСОБА_13 працював у ТОВ «Аполо» у період з 1997 по 2013-2015 рр. зазначив, що їм робили замовлення, які вони виготовляли продукцію, безпосередньо вікна для ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є рідною матір`ю позивача у справі ОСОБА_2 .

Вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.06.1963.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 10.01.1999 серії ІІІ-КВ №004654 сім`ї батька була передана земельна ділянка площею 0,042 га за адресою: АДРЕСА_1 для ведення садівництва. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2215.

Як стверджують позивачі, на зазначеній ділянці ОСОБА_6 разом із позивачами було розпочато будівництво садового будиночку.

До 2002 р. були фактично зведені стіни та перекриття даху будиночка.

Починаючи з 2002 р. будівництвом займались тільки позивачі ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) за власні кошти, відповідно до домовленостей з батьком та матір`ю позивача-2.

На виконання домовленостей з батьками, ОСОБА_1 28.06.2002 був укладений договір підряду №10/07 із ТОВ «АПОЛЛО» на роботи будівництва та ремонту дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість робіт на час укладання договору становила 174566,40 грн. Роботи були виконані в повному обсязі згідно договору підряду.

Крім того, позивачами також була встановлена огорожа та побудований колодязь.

Так як позивачі, є подружжям, в будівництво та ремонт будинку вкладали спільні, сімейні кошти.

Перерахунок виконаних робіт, вказаний в локальному кошторисі №2-1-1, в актах приймання виконаних робіт, в довідці про вартість виконаних підрядних робіт, у відомості ресурсів до локального кошторису №2-1-1.

В 2008 р. батько ОСОБА_2 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до якої входила 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 та земельна ділянка за вищезазначеною адресою.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2009 серії ВМІ №217195, посвідчене державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори, ОСОБА_2 отримав у власність в порядку спадкування 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Від своєї частки на спадщину відповідачка відмовилась на користь сина ОСОБА_2 .

В подальшому 25.02.2020 ОСОБА_2 подарував успадковану 1/2 частину вказаної квартири своїй дочці ОСОБА_14 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 будівлі, які на ній знаходяться, позивач-2 не отримав, оскільки покладався на існуючі домовленості з батьками про те, що цим будинком буде користуватись сім`я позивачів, а після смерті відповідачки будинок мав залишитись у сім`ї позивачів.

Як зазначено у позовній заяві, позивачі не мали сумнівів про виконання існуючих домовленостей, оскільки на цей період часу між сторонами склалися дружні, родинні стосунки, а відповідачка неодноразово стверджувала про те, що все майно буде передано ОСОБА_2 .

Позивачі вважають, що оскільки ОСОБА_2 прийняв у спадок частину спадщини, він фактично прийняв всю спадщину, яка в тому числі включає 1/2 земельної ділянки та 1/2 частину будівель.

13.01.2014 дачний будинок був зареєстрований на відповідачку ОСОБА_4 .

В подальшому, у серпні 2019 р. відповідачка познайомилась с ОСОБА_7 , 1935 р.н., вона перейшла до нього жити, а 24.11.2020 між ними був укладений шлюб.

Позивачі також зазначили, що відповідачка страждає на серйозні психічні захворювання.

30.01.2020 відповідачка ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку з ОСОБА_8 , який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в реєстрі за №108.

Позивачам про укладений договір стало відомо в лютому 2020 року.

Позивачі вважають, що їх права були порушені після продажу садового будинку, а також враховуючи те, що вони понесли значні витрати на будівництво і ремонт будинку то мають право на відшкодування їх вартості.

Суд не погоджується із такою позицією позивачів з огляд на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність фактів, що обґрунтовують вимоги

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію про предмет доказування. В свою чергу , предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимого або заперечень.

Матеріали позову не місять доказів будівництва позивачами до 2002 року за власні кошти стін та перекриття даху будинку, оскільки спірний договір підряду укладено ОСОБА_1 28 червня 2002 року.

Позов не містить будь-яких документальних підтверджень наявності домовленостей між позивачами та відповідачем.

Так, з договору підряду від 28 червня 2002 року вбачається, що він укладений ОСОБА_1 . Однак, умови договору та його зміст не містять умов, що він укладений в інтересах ОСОБА_4 або/та за її згоди. Тобто, ОСОБА_1 без волевиявлення власника земельної ділянки та будинку уклала договір підряду, в той час як власник не погоджував його вартість, кошторисну документацію та вартість будівельних робіт.

При цьому, позивачі стверджують, що укладанню договору передували попередні домовленості з відповідачем. В той же час, позивачі у позові просять стягнути з відповідачки витрати, понесені на будівництво та ремонт. Відшкодування витрат на ремонт по своїй суті є позадоговірними відносинами і виключає наявність домовленостей.

Договір підряду, відомості ресурсів до локального кошторису, довідка про вартість виконаних підрядних робіт, надані позивачами не містять ідентифікацію об`єкта будівництва, тобто, визначити щодо якого об`єкту укладався договір підряду неможливо, оскільки у документах лише зазначено - дачний будинок за адресою СТ «Сувенір» с. Підгірці.

В той же час, відповідно до довідки №4 від 22.09.2013 року, виданої головою правління СТ «Сувенір» будинок має чіткі територіальні межі і ідентифікується під номером АДРЕСА_3 , загальною площею 84,4 кв.м , розташований в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, власником будинку є ОСОБА_4 .

Одночасно, у довідці зазначено, що дачний будинок був побудований господарчим способом у 1987 році, що спростовує твердження позивачів, що до 2002 року будівництво будинку здійснювали вони. Позивачі у позові стверджують, що факт виконання ними будівельних робіт можуть підтвердити свідки. Однак, реальність здійснення будь-якої господарської операції підтверджується первинними документами. В даному випадку реальність здійснення такої господарської операції як ремонт і будівництво згідно договору підряду повинні підтверджуватись актами приймання робіт, накладними, які можуть підтвердити витрати підрядника на придбання матеріалів, обладнання, банківськими виписками, платіжними дорученнями, оборотно-сальдовими відомостями. При цьому, кошторис, квитанції до прибуткового касового ордеру, договір підряду не є належними доказам, що підтверджують здійснення ремонту та будівництва.

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування витрат на будівництво та ремонт у розмірі 587 467, 00 гривень.

Як свідчить договір підряду від 28 червня 2002 року ціна договору становить 174 566, 40 грн. Вартість робіт, зазначена у договорі як фактична вартість робіт згідно даних будівельно-технічної експертизи не є тотожними за своїм змістом.

Так, результати експертизи лише визначають вартість робіт з ремонту за цінами на дату її проведення, а не фактичні витрати понесені позивачами.

З огляду на викладене, висновок експерта не підтверджує фактичних витрат позивачів на проведення ремонту та будівництва у 2002 році на суму у розмірі 587 467, 00 гривень і не породжує жодних юридичних наслідків для учасників справи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Суд не надає оцінку доводам позивачів про спадкування частини всього майна, оскільки підставою позову зазначено відшкодування витрат на будівництво.

Твердження позивачів, про те, що відповідачка страждає на серйозні психічні захворювання і в порушення існуючих домовленостей 30.01.2020 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, що призвело до понесення ними збитків у зв`язку з ремонтом спростовується наступним.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2021 року у справі № 755/4166/20 ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви про визнання відповідачки недієздатною.

Таким чином, посилання позивачів на медичну документацію Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 18.03.2021 року є безпідставним.

При цьому, уклавши договір купівлі - продажу нерухомого майна, відповідачка не порушувала жодних домовленостей та законодавства, а лише розпорядилася належним їй на праві власності майном.

Так, відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник, користується, володіє та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечить закону.

Крім того, вимоги до правочинів та підстави визнання їх недійсними визначені у главі 16 ЦК України.

Як свідчить надана позивачами копія договору купівлі - продажу від 13 січня 2020 року земельної ділянки та садового будинку він вчинений відповідачкою, яка діяла добровільно і перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміла значення своїх дій, попередньо ознайомлена з приписами цивільного законодавства України про що зазначено у преамбулі договору.

Щодо заяви відповідачки про позовну давність, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Суд приходить до висновку, що позивачами не доведено факт порушення їх цивільних прав з боку відповідача, а тому відмовляє у позовних вимогах по суті.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом, повинні бути скасовані із набранням судовим рішенням законної чинності відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України залишити за позивачем в зв`язку із відмовою в позові.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво та ремонт - відмовити.

Після набрання рішенням законної чинності скасувати арешт, накладений в цій справі ухвалою від 12 серпня 2022 року на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Г. Висоцька