Ухвала

13 березня 2023 року

м. Київ

справа № 183/4763/22

провадження № 61-2936ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0157, :01:073:0158, дачного будинку АДРЕСА_1 , дачного будинку АДРЕСА_1 та накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0157, :01:073:0158, дачний будинок АДРЕСА_1 , дачний будинок АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є, зокрема, витребування у ОСОБА_1 на його користь земельних ділянок з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0158, :01:073:0157 та дачного будинку АДРЕСА_1 .

Вказував, що у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала справа № 183/8294/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва О. С., Василівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, предметом розгляду якої було, у тому числі, витребування земельних ділянок з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0158, :01:073:0157. Під час розгляду справи ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2021 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0158, :01:073:0157, проте вказану ухвалу було постановлено запізно, оскільки ОСОБА_3 вже здійснила реєстрацію переходу права власності на спірне майно на користь третіх осіб.

Зазначав, що у випадку своєчасного забезпечення позову у справі № 183/8294/19 була б відсутня необхідність звернення до суду з вказаним позовом.

Вважав, що наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом його позовних вимог.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, що зареєстроване за ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0049, земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0157, земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0158; дачного будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:073:0157.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

У березні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року вона не отримувала, а про її існування дізналася 30 січня 2023 року в день опублікування постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як визначено у частині третій статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З огляду на те, що оскаржувана постанова Дніпровського апеляційного суду прийнята 25 січня 2023 року (повний текст якої складено 27 січня 2023 року), тому останнім днем на касаційне оскарження судового рішення, з урахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України, є 27 лютого 2023 року.

Строк на касаційне оскарження заявником не пропущено, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга ОСОБА_1 відправлена до Верховного Суду 27 лютого 2023 року, тому підстави для вирішення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).

Крім того, пунктами 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є витребування майна із чужого незаконного володіння земельних ділянок з кадастровими номерами :01:073:0049, :01:073:0157, :01:073:0158, дачного будинку АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_1 , як власник може розпорядитися у будь-який момент, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна.

Такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, забезпечують збалансованість інтересів сторін та не порушують права учасників судового процесу.

Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що застосований районним судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , оскільки спірне майно фактично перебуває у її володінні та обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Д. Д. Луспеник