Провадження № 6/947/27/23
УХВАЛА

14.02.2023

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді -Луняченка В.О.

розглянувши в залі суду в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №520/16754/16 виданого Київським районним судом м.Одеси 21.12.2020 таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

З заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню звернувся ОСОБА_1 ,в якій просить витребувати виконавчий лист №520/16754/16 від 21.12.2020 у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С.; визнати виконавчий лист виданий Київським районним судом м.Одеси №520/16754/16-ц від 21.12.2020, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що даний виконавчий лист виданий без урахування зміни резолютивної частини рішення Верховним судом постановою від 23.02.2022 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Одночасно з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник надав заяву про зупинення виконавчого провадження ВП 64352193, що знаходиться у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Щербакова Юрія Сергійовича (постанова про відкриття виконавчого провадження 02.02. 2021 року, виконавчий лист №520/16754/16-ц виданий Київським районним судом м.Одеси 21.12.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №130/07ф від 14.05.2007 в загальному розмірі 91002,16 дол. США та 97848 гривень), заява мотивована тим, що земельна ділянка що перебуває в його власності виставлена на продаж, та на час розгляду його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню слід зупинити виконавче провадження.

Ухвалою від 05.01.2023 року виконання за виконавчим листом №520/16754/16ц було зупинено.

Від ТОВ « Вердикт Капітал» надані заперечення проти визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом рішенням Київського районного суду від 12.12.2018 року по справі №520/16754/16 у задоволенні позовної заяви ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за № 130/07ф від 14.05.2016 року було відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.10.2020 року апеляційна скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», - задоволена частково а рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року - скасоване. Ухвалити нове судове рішення, згідно якого позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 130/07ф від 14 травня 2007 року станом на 23 серпня 2016 року в загальному розмірі 91 002 (дев`яносто одна тисяча два) долара 16 центів США та 97 848 (дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 94 коп., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 42 149 (сорок дві тисячі сто сорок дев`ять) доларів 64 цента США; - заборгованість по відсоткам 48 852 (сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят два) долара 52 цента США; - штраф 97 848 (дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 94 коп.

В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», - відмовлено .

Також апеляційним судом здійснений перерозподіл судових витрат, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 614 (три тисячі шістсот чотирнадцять) грн. 43 коп., і крім того, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 3 752 (три тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн. 99 коп.

На виконання рішення апеляційного суду по справі №520/16754/16 Київським районним судом 21.12.2020 року було видано виконавчий лист, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого коругу Одеській області Щербаковим Ю.С. 02.02.2021 року відкрито виконавче провадження №64352193.

Постановою Верховного суду від 23.02.2022 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково та змінена постанова Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року.

Абзац 4 резолютивної частини постанови апеляційного суду викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2007 року № 130/07ф в загальному розмірі 90 502,16 дол. США та 97 848,94 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 42 149,64 дол. США, заборгованості за відсотками - 48 352,52 дол. США, неустойки - 97 848,94 грн». В іншій частині постанова апеляційного суду залишена без змін.

У звязку із зміною розміру грошового зобовязання викладеного у постанові Верховного Суду сума зазначена у виконавчому листі як така що яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 змінилась замість зазначеної апеляційним судом 91 002 ( девяносто одна тисяча два ) доллара 16 центів та 97 848 ( девяносто сім тисяч вісімсот сорок всім ) грн.94 коп. остаточна зароргованість визначена Верховним Судом у розміірі 90 502 ( девяносто тисяч пятсот два ) доллара 16 центів та 97 848 (девяносто сім тисяч вісімсот сорок всім ) грн.94 копійкі.

Тобто змінена сума заборгованості за відсотками замість зазначеної у рішенні апеляційного суду 48 852 (сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят два) долара 52 цента США Верховним судом визначена сума 48 352( сорок вісім тисяч триста п`ятдесят два ) , дол. США та 52 цента.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Згідно положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказаний правовий ввисновок визначений у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі №824/67/20.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява №38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У данному випадку суд констатує, що заявлені у якості підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню обставини а сааме зміну розміру сумм яка підлягає стгненню, може бути підставою лише для внесення у виконавчий лист виправлень, так як по суті зазначені зміни не змінюють а ні правовідносини а ні обовязок боржника по суті, а є лише зміною розміру, яка хо і є суттевою у загальному розумінні але не є значною враховуючи загальний обсяг відповідальності, а тому враховуючи баланс інтересів можливого порушення прав боржника та кредитора, визнання такого виконавчого листа таким що не підлягає виконанню та наслідкі такого рішення суду будуть явно нспіврозмірними із порушенням прав кредитора на виконання рішення суду.

Крім того суд враховує, що згідно із наданими до заперечень документами приватним виконавцем 04.01.2023 року було винесено постанову про зміну ( доповнення ) реєстраційних даних виконавчого провадження №64352193, а саме при визначені загального розміру заборгованості боржника було враховано постанова Верховного Суду від 23.02.2022 року та виправлена суму заборгованості.

Таким чином на момент розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню відсутня будь яке порушення прав ОСОБА_2 невідповідністю у виконавчому листі №520/16754/16ц виданного 21.12.2020 року розміру грошового зобовязання фактичному розміру , яке підлягає стягненню з урахуванням постанови Верховного Суду від 23.02.2022 року.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа №520/16754/16 виданого Київським районним судом м.Одеси 21.12.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №130/07ф від 14.05.2007 в загальному розмірі 91002,16 дол. США та 97848, 00 грн., таким, що не підлягає виконанню

Повна ухвала суду буде виготовлена протягом п`яти днів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повна ухвала складена 20.02.23 року.

Суддя Луняченко В. О.