Справа № 357/2166/23
Провадження № 2-з/357/14/23
У Х В А Л А

01 березня 2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Іллінського Олександра Васильовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2023 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Іллінський О.В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою, у якій просить вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом накладення арешту (заборони відчуження) на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована наступним.

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа №357/1849/22 за позовом ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах підопічного ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У результаті смерті підопічного повноваження ОСОБА_2 як представника позивача припинилися.

Заявник ОСОБА_1 , будучи сином ОСОБА_3 , подав заяву про прийняття спадщини свого батька, у зв`язку із чим має намір оспорювати Договір дарування квартири від 12.07.2019 року шляхом звернення до суду із відповідною позовною заявою. При цьому, заявнику відомо, що ОСОБА_4 , який на даний час рахується власником спірної квартири, має наміри її продати.

Посилаючись на викладене, з метою забезпечення подальшого виконання можливого судового рішення, просив суд вжити заходи забезпечення позову накласти арешт (заборону відчуження) на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 .

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно. А згідно з приписами п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом заборони вчиняти певні дії.

У відповідності з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Проаналізувавши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Іллінського О.В. та приєднані до неї документи, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в обґрунтування вимоги про вжиття заходів забезпечення позову він посилається на те, що ОСОБА_4 «на даний час рахується власником спірної квартири».

У той же час, у самому тексті заяви про забезпечення позову представник заявника не зазначає, яким доказом підтверджується вказана обставина.

У додатках до заяви міститься копія дублікату нотаріально посвідченого договору дарування квартири АДРЕСА_1 . Втім, надана копія дублікату договору не може бути визнана допустимим доказом належності ОСОБА_4 спірної квартири на час розгляду заяви, оскільки договір датований 12.07.2019 року, тобто більше ніж 3 роки 7 місяців тому. Інших доказів належності ОСОБА_4 на праві власності спірної квартири, які можна було би вважати актуальними, до заяви не приєднано.

Крім того, із формулювання способу забезпечення позову, що міститься у резолютивній частині заяви убачається, що представник заявника помилково ототожнює такий спосіб забезпечення позову як арешт, з забороною вчиняти певні дії.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням принципів розумності та співмірності вимог про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і можливим предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ураховуючи інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної заяви.

Заяву розглянуто на підставі наданих представником заявника доказів з урахуванням обраного ним способу захисту права.

Відповідно до приписів ст.353 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову окремо від рішення суду не може бути оскаржена в апеляційному порядку. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 149-151, 260-261, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Іллінського Олександра Васильовича, про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. П. Цукуров