Справа № 185/5146/22
Провадження № 2/185/191/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Падафи А.А., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/5146/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 липня 2019 року відповідач звернулась до нього з проханням позичити грошові кошти на лікування дитини зі строком повернення до кінця вересня 2019 року, цього ж дня він надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 42700 грн., відповідач гарантувала повернення йому грошових коштів у строк до кінця вересня 2019 року, про що написала розписку від 30.07.2019. Однак, по закінченню строку і на момент звернення до суду грошові кошти не повернені відповідачем взагалі.

За таких обставин, з посиланням на норми ЦК України позивач зазначає, що між сторонами було укладено договір позики та з зазначенням відповідних розрахунків просить стягнути з відповідача неповернену позику у розмір 42700 гривень, інфляційні втрати у розмірі 13804,28 гривень і три проценти річних у розмірі 3558,72 гривень, всього 60063 грн., стягнути з відповідача судовий збір.

Рух справи

Ухвалою від 04.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін.

Відзив відповідачем не надано.

20.02.2023 представником позивача надано додаткові письмові пояснення, відповідно до яких представник позивача з посиланням на норми ЦК України та практику ВС наполягає, що між позивачем та відповідачем було укладено боргове зобов`язання, яке підтверджено розпискою та підлягає виконанню, наявність у позивача оригінала розписки підтверджує факт передачі коштів, позов просить задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Борейко Н.О. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, дала пояснення відповідно до позову та додаткових письмових пояснень, зазначила, що передача коштів від позивача відповідачу відбулась в дату написання розписки, факт передачі коштів підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки.

Представник відповідача адвокат Маньковський В.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що відповідач не брала у борг у позивача жодних коштів, позивач та відповідач мали намір займатися підприємницькою діяльністю разом, яка не склалась, для цього вони взяли кошти в борг у третьої особи, кошти брав позивач та розпоряджався ними, а вона писала якусь розписку, але не боргову, так як ніякі кошти від позивача вона не отримувала. Надана позивачем розписка не є борговою та відповідно не є договором позики, так як не містить жодної інформації про отримання коштів в борг, а містить лише зобов`язання сплатити кошти. Відповідач зараз перебуває за кордоном та повідомила представнику, що почерк на розписці схожий на її, вона пам`ятає що писала якусь розписку при наведених вище обставинах, але не боргову розписку, так як жодні кошти від позивача в борг вона не отримувала. Зазначив, що розписка є договором позики якщо містить істотні умови, надана розписка не містить істотних умов, передбачених ЦК України, не відповідає ст. 202,207,208 ЦК України. Так як договір позики між сторонами не укладався, то відсутні підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми коштів, та відповідно відсутні підстави для нарахування і стягнення інфляційних витрат та 3% річних. В позові просить відмовити в повному обсязі.

Суд заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.07.2019 ОСОБА_5 надала ОСОБА_3 розписку, у якій вказала, що зобов`язується виплатити ОСОБА_3 42700 гривень до кінця вересня 2019 року.

ОСОБА_5 отримання у позивача грошових коштів у позику (борг) категорично заперечує і посилається на складання розписки у зв`язку з наміром займатися підприємницькою діяльністю разом з позивачем, яка не склалась.

Оцінивши зміст розписки від 30.07.2019 суд встановив, що вона не містить відомостей про передачу ОСОБА_5 і отримання нею від ОСОБА_3 30 липня 2019 року або у інший день грошових коштів в сумі 42700 грн у позику (борг).

2. Мотивувальна частина

Встановлені обставини справи врегульовані наступними нормами права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок зроблено Верховним Судом у подібних правовідносинах у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц.

Суд оцінивши розписку від 30.07.2019 дійшов висновку, що вона не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_3 грошових коштів у позику (борг), тобто не підтверджує факт передачі коштів 30.07.2019 або у будь-який інший день.

Судом роз`яснено представнику позивача, що розписка про зобов`язання передати кошти може мати будь-яку правову природу правовідносин (як обов`язок сплатити за товар, за послугу, так і повернення боргового зобов`язання). Але так як в розписці не зазначено про передачу чи отримання коштів відповідачем від позивача, судом роз`яснено представнику позивача право надання доказів саме факту передачі коштів позивачем відповідачу, але представник позивача жодних доказів на підтвердження даного факту не надав, вважаючи, що наявність у позивача оригіналу розписки від 30.07.2019 підтверджує факт передачі коштів.

Встановивши, що згідно з розпискою від 30.07.2019 ОСОБА_5 лише зобов`язалася виплатити позивачу грошові кошти у сумі 42700 гривень до кінця вересня 2019 року, а не повернути отриману у борг суму коштів, посиланням позивача саме на укладення договору позики за розпискою від 30.07.2019, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин статті 1046, 1047 ЦК України, та відповідно вважає недоведеним існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки розписка від 30.07.2019 не підтверджує факт отримання відповідачем коштів у борг і виникнення у відповідача обов`язку з їх повернення на вимогу кредитора, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох процентів річних.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко