Справа № 183/5738/22
№ 2/183/1083/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання - Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3 ,

представника відповідачів - адвоката Кучинської В.В., -

в с т а н о в и в :

13 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просять стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року в розмірі 101797,43 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.08.2022 року складає 3721714,04 грн; а також стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 10.10.2007 року між позивачем АТ КБ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNN0GK00000104, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15400 доларів США зі сплатою відсотків та кінцевим терміном погашення заборгованості згідно умов договору. Тобто, позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит.

У порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.08.2022 року за ним сформувалася заборгованість за кредитним договором в розмірі 101797,43 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10961,11 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 14879,79 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 2633,9 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 73322,63 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року між АТ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки, яка відповідно до вимог ст.ст. 554, 610 ЦК України - несе відповідальність разом з боржником - ОСОБА_1 солідарно.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, а тому звертається до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_1 поданий відзив на позов з клопотанням про застосування строків позовної давності. Так відповідач не заперечує, що між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, 10 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року, відповідно до умов якого банк надав йому 15400 доларів США, а він зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих відсотків у встановлений термін. Договір укладений строком до 10 жовтня 2022 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, ним був наданий банку предмет застави - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , про що 10.10.2007 року між ним і банком був укладений договір іпотеки вказаного нерухомого майна.

Рішенням суду у справі № 0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року у розмірі 21944,84 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки, визначивши спосіб його реалізації - продаж ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач, з наданням банку укладати договори купівлі-продажу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 змінено, доповнено його резолютивну частину застереженням, що рішення суду не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення набрало законної сили.

Крім того 08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО Швець Р.О. вчинено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість не сплачену в строк за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року за період з 10.10.2007 року по 02.10.2017 року в розмірі 37863,68 доларів США. ОСОБА_1 зазначений виконавчий напис оскаржено до суду.

В рішенні суду у справі № 0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 11 жовтня 2012 року склала 21944,84 доларів США, а тому позивач був обізнаний про порушення свого права починаючи з 2012 року. А тому вважає, що строк позовної давності за кредитним договором сплив 13 грудня 2015 року, а тому відповідно до вимог ст. 256, 257, 261 ЦК України повинен бути застосований, а у задоволенні позову - відмовлено.

Відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позов, у якому посилаючись на ті ж підстави, що і відповідач ОСОБА_4 , а також на те, що позивачем 22 жовтня 2014 року на адресу поручителя за вказаним кредитним договором - ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове повернення суми кредиту протягом тижня, тобто до 28.10.2014 року, а тому строк позовної давності щодо ОСОБА_2 , почав перебіг з 28.10.2014 року - та його термін - шість місяців. А тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив та клопотання про застосування позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що банком не пропущений строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року, оскільки рішенням суду від 12 листопада 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки; більше того, рішення суду не виконане, за кредитним договором рахується заборгованість, відповідачами не надано доказів належного виконання договору. Враховуючи, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем до сьогодні не виконані, кредитний договір діє відповідно до п. 5.1 Договору - до повного виконання сторонами зобов`язань, а тому строк позовної давності банком не пропущений.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» повністю підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності - вважає його таким, що не пропущений банком, через те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачами до сьогодні не виконані, кредитний договір діє відповідно до п. 5.1 Договору - до повного виконання сторонами зобов`язань.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Кучинська В.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що підлягає застосуванню строк позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості з підстав, зазначених у відзиві, тому як позивачем разом з подачею позову до ОСОБА_4 13 грудня 2013 року; чим змінений строк договору, а тому строк позовної давності за вимогами про стягнення заборонності з ОСОБА_4 сплив 13 грудня 2015 року. Враховуючи, що з цим позовом банк звернувся у серпні 2022 року - строк позовної давності пропущений, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Щодо вимог до поручителя ОСОБА_2 , то зазначила, що позивачем 22 жовтня 2014 року на адресу поручителя за вказаним кредитним договором - ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове повернення суми кредиту протягом тижня, тобто до 28.10.2014 року, а тому строк позовної давності щодо ОСОБА_2 , почав перебіг з 28.10.2014 року. У зв`язку з тим, що позивач повинен був звернутися з вимогами до поручителя протягом шести місяців після 28 жовтня 2014 року, а звернувся до суду з позовом лише в серпні 2022 року - просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

13 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За результатами автоматизованого розподілу справ було визначено головуючого суддю - Дубовенко І.Г., якому передано справу.

04 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрите провадження у цивільній справі та призначене підготовче судове засідання.

08 листопада 2022 року надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кучинської В.В.

28 листопада 2022 року представником позивача подано відповідь відзив та заяву про застосування позовної давності.

01 грудня 2022 року надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кучинської В.В. через ЄСІСТ.

30 січня 2023 року ухвалою суду закінчене підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши підстави позову, відзивів, заяв про застосування строку позовної давності та відповіді на відзив та заяву про застосування строку позовної давності, а також письмові докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом.

10 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року, відповідно до умов якого банк надав йому 15400 доларів США, а він зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих відсотків з розрахунку 0,92% на місяць у встановлений термін. Договір укладений строком до 10 жовтня 2022 року. На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, того ж дня, 10.10.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією кредитного договору, копією рішення суду у справі №0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року, а також ці обставини визнаються учасниками справи в суді.

10 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася відповідати перед кредитором за порушення зобов`язання боржником - ОСОБА_1 солідарно, що підтверджується копією договору, а також визнається учасниками справи в суді.

Пунктом 2.3.3. кредитного договору № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року - банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів.

Крім того, згідно з пунктом 2.3.7. банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. цього договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення заставленого майна, у разі настання умов, передбачених п. 2.3.3.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 15400 доларів США на наступні цілі: 13000 доларів США на придбання житлового будинку, 2400 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку. Передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, а також щомісяця в період сплати 0.20% від суми виданого кредиту; відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця.

Відповідно до п. 4.5. кредитного договору № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року - терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафі за даним договором встановлений сторонами тривалістю 5 років.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим банк 13 грудня 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року у розмірі 21944,84 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції - змінено, доповнено його резолютивну частину застереженням, що рішення суду не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення набрало законної сили.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.

08 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО Швець Р.О. вчинено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість не сплачену в строк за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року за період з 10.10.2007 року по 02.10.2017 року в розмірі 37863,68 доларів США, що вбачається з копії виконавчого напису. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 203/2630/21 від 11 листопада 2022 року вказаний виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується копією рішення суду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1ст. 530 ЦК України).

Частиною 1ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору.

Отже, відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за такими договорами.

Свої зобов`язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. А ст. 554 ЦК України - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Боржник ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кредит у зв`язку з чим 13 грудня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року, яка станом на 11 жовтня 2012 року становила 21944,84 доларів США.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі штампу на конверті експрес-доставки, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов 07 вересня 2022 року.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором вбачається, що останній платіж був ним здійснений 28 листопада 2007 року. Таким чином виходячи з того, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 28 листопада 2007 року, відповідно до договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через місяць, тридцять днів; обов`язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції, також настав через місяць, тридцять днів, після сплати боржником останнього платежу, однак не був виконаний. З огляду на ці обставини суд приходить до висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло у позивача через місяць, тридцять днів після сплати боржником останнього платежу наступного дня після порушення боржником зобов`язання за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду з позовом лише у вересні 2022 року, тобто зі спливом позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

При цьому, строк позовної давності не переривався, що вбачається з рішень судів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що строк позовної давності не пропущений через те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості кредитором, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 7.1 кредитного договору кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 10 жовтня 2022 року; а згідно з п. 5.1. - кредитний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року у розмірі 21944,84 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, кредитор (банк), відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за позовом про стягнення заборгованості; стороною позивача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Поряд з викладеним, необхідно звернути увагу на те, що пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право.

Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі 504/1653/15-ц.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до позичальника ОСОБА_1 вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок кредитної заборгованості у грудні 2012 року, про що свідчить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/9963/2012 від 12 листопада 2014 року, тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування ним, комісії та пені за порушення зобов`язань за договором.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України - є похідними від вимог до ОСОБА_1 .

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000104 від 10.10.2007 року в розмірі 101797,43 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.08.2022 року складає 3721714,04 грн - слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог за позовом суд залишає за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, місто Дніпро, 49094; адреса електронної пошти: ).

Відповідач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення виготовлений 01 березня 2023 року.

Суддя І.Г.Дубовенко