Справа № 455/233/20
Провадження № 2/455/112/2023
РІШЕННЯ
Іменем України

22 лютого 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,
секретар судового засідання Бобельська Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/233/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, Добромильська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною,

В С Т А Н О В И В:
19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що 02.05.2019 року рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області між ним та відповідачкою розірвано шлюб. Від спільного проживання у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З травня 2015 року вони не проживають разом, син проживає з відповідачкою. Увесь час відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з сином. З метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, він змушений був у 2017 році звернутися до Старосамбірської районної державної адміністрації із заявою про визначення порядку участі у вихованні сина. Щоразу, коли він намагався побачитися з сином, відповідачка ухилялася від його спілкування з сином, не давала можливості спілкуватися з ним по телефону. Оскільки відповідачка не виконувала розпорядження Старосамбірської райдержадміністрації, він змушений був повторно, 25.01.2019 року звернутися у службу у справах дітей із заявою про внесення змін і доповнень у попереднє розпорядження. 04.03.2019 року листом його повідомлено, що зміни в попереднє розпорядження внести неможливо, так як ОСОБА_2 не з`явилася на засідання комісії без поважних причин і не відповідає на телефонні дзвінки. Отже, відповідачка свідомо чинить перешкоди в спілкуванні з сином. Всі його намагання шляхом мирних переговорів вирішити питання участі у вихованні сина виявилися марними.
Просить суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
- безперешкодні зустрічі з сином у вихідні дні субота і неділя з 10:00 години по 19:00 годину без присутності матері;
- під час відпусток (літньої та зимової) спільне окреме проживання з можливістю виїзду сина в іншу область (місце відпочинку або проживання) без присутності матері від 5 до 15 діб у кожній відпустці;
- спілкування по телефону або за допомогою відеозв`язку у зручний для сина час не менше 30 хвилин один раз на тиждень;
- спільне проведення часу з сином в період канікул терміном від 5 до 7 діб без обмеження місця прогулянок з можливістю виїзду в інші міста, в тому числі до родичів;
- в період його відряджень у вихідні дні з 11:00 години до 19:00 години;
- спільне проведення часу протягом всього дня у такі дні: у переддень його народження - 20.08., у день народження 21.08., та наступний день після дня народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , щороку з можливістю на відпочинок в інше місто без участі матері.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Ніточко Л.Й.
Ухвалою судді від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 02.11.2020 року на 15 годину 00 хвилин.
Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_4 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду ОСОБА_5 по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.
Ухвалою судді від 18.09.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 10.12.2020 року.
16.10.2020 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що вона дійсно одружилася з позивачем 19.07.2014 року і проживала разом з ним всього десять місяців. В травні 2015 року вона завагітніла і позивач з нею з того часу більше не проживав. Він її вагітну покинув та не допомагав ні в її утриманні, ні в утриманні їхнього новонародженого сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будучи ще вагітною, вона три місяці лежала в Добромильській районній лікарні, оскільки була загроза передчасних пологів. Позивач ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився її станом здоров`я. Дитину вона народила передчасно із діагнозом - гіпоксично - ішемічна енцефалопатія, судомний синдром, аспіраційна пневмонія, жовтяниця, недоношеність - 34 тижні. Тобто дитина була в дуже важкому стані, перебувала в реанімації 14 днів, в тому числі - на апараті штучного дихання. В лікарні вони пробули місяць часу. Відповідно, щоб спасти життя дитини, вона разом з своїми батьками та лікарями боролися за життя Матвія. Ними були понесені великі кошти для спасіння дитини. Знаючи, що вона перебувала у Львові в лікарні, а саме у відділенні недоношених дітей, позивач жодного разу не допоміг матеріально. В жовтні 2017 року нею було подано позов на розірвання шлюбу і тільки 02.05.2019 року рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області шлюб між ними було розірвано. Позивач ОСОБА_1 ніколи не займався вихованням сина, покинув його ще в утробі матері. І така велика любов до сина проявилася після того, як вона одружилася з іншим чоловіком, який ставиться до її сина, як справжній батько. Зазначила, що за їхньою усною домовленістю позивач ОСОБА_1 зобов`язаний заздалегідь повідомити про свій намір приїхати і побачитись із сином, оскільки він проживає в Хмельницькій області. Завжди, коли позивач ОСОБА_1 попереджав її про свій намір побачитись з сином, вона йому ніколи перешкод не чинила. Додала, що виконувала розпорядження Старосамбірської райдержадміністрації від 02.11.2017 року, яким була визначена їхня участь у вихованні сина ОСОБА_6 . Згідно цього розпорядження встановлено надавати можливість побачення позивачу з сином в її присутності, а в період відпусток батька (зимова, літня) та відрядження у Львівській області за попередньою домовленістю та взаємною згодою батька та матері. Однак, позивач ОСОБА_1 вдався до підроблення її підпису, де він спочатку сам звернувся до Старосамбірської РДА про визначення порядку його участі у вихованні їхнього сина, яким просив змінити цей порядок. 17.02.2020 року ним же було подано заяву до Старосамбірської районної державної адміністрації від її імені та підроблено її підпис в цій заяві, де вона нібито погоджується зі всіма умовами його участі і вихованні сина. Цю заяву позивачем надіслано із м.Старокостянтинів Хмельницької області. Дізнавшись про такий вчинок зі сторони позивача ОСОБА_1 , вона звернулася із заявою про злочин у правоохоронні органи в м.Старий Самбір та із заявою про скасування рішення Старосамбірської районної державної адміністрації від 01.04.2020 року №01-25/396, у зв`язку з чим рішенням Старосамбірської районної державної адміністрації від 10.07.2020 року №01-25/728 було встановлено факт підроблення документів зі сторони позивача та скасовано частково їхній висновок щодо визначення порядку участі позивача у вихованні їхнього сина від 01.04.2020 року за № 01-25/396, та прийнято рішення, яким змінено порядок побачень батька з сином, не враховуючи думку матері, з яким вона частково не згідна. Всі твердження позивача щодо перешкоджання зустрічей йому із сином не відповідають дійсності та нічим не підтверджені. Враховуючи поведінку позивача ОСОБА_1 та малолітній вік їхнього сина, який перехворів на затримку психомовного розвитку і при самому невеликому переживанні, збудженні, у нього можуть повторитися судомні синдроми, то відповідно вона категорично проти всіх довготривалих побачень із сином без її участі, до виповнення дитині хоча би десяти років. І тим більше заперечує позовні вимоги щодо окремого спільного проживання позивача із сином в іншій області без її присутності. Таке проживання малолітнього сина без матері може привести до непоправимих наслідків та відобразитися на здоров`ї дитини. Також, враховуючи те, що у їхнього сина з 13:00 години по 15:00 годину сонний час, як і у дитячому садочку, який він постійно відвідує, то відповідно вважає, що зустрічі позивача із сином можливі щосуботи з 11:00 години до 13:00 години в її присутності. В решті позовних вимог, вважає, слід відмовити, оскільки малолітня дитина без присутності матері не може перебувати з позивачем з можливістю виїзду в іншу область від 5 діб до 15 діб у кожній відпустці, оскільки позивачем ОСОБА_1 не вказано конкретне місце перебування дитини, чи то санаторій, чи то палатка в лісі, чи буде найнятий вихователь, лікар, яке буде у дитини харчування, догляд, чи ця відпустка буде під час навчання дитини, і т.д. Щодо вимоги - зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні по телефону за допомогою відеозв`язку у зручний час для сина та не менше 30 хвилин один раз на тиждень, вважає також не підлягають до задоволення, оскільки у спілкуванні по телефону нею не чиняться перешкоди, а що стосується часу - не менше 30 хвилин, то вважає, що син сам встановлює, скільки він розмовлятиме з батьком. Позовні вимоги щодо спільного проведення часу із сином в період канікул терміном і від 5 до 7 діб без обмеження місця прогулянок з можливістю виїзду в інші міста, в тому числі до родичів, вважає, також не підлягають до задоволення з підстав вище наведених. Позовні вимоги щодо побачення з сином в період його відряджень у вихідні дні з 11:00 години до 19:00 години, вважає безпідставними, оскільки якщо відрядження позивача припадатимуть на вихідні дні, то це співпадає із вихідним днем - суботою, який вважає самим доцільним днем для побачень із сином, оскільки недільний день вони проводять в колі сім`ї та їздять до батьків у село. У задоволенні позовних вимог щодо спільного проведення часу позивача з сином протягом всього дня у дні: 20.08, 21.08, 22.08 щороку з можливістю виїзду на відпочинок в інше місто без участі матері, оскільки у позивача 21 серпня день народження, вона категорично не згідна. Тим більше, що дні народження, як правило святкують із невідомим їй та сину колом друзів. Не заперечує щодо визначення судом участі позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя м.Старокостянтинова Хмельницької області, у вихованні малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши йому можливість побачення з сином в присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щосуботи з 11:00 годині до 13:00 години в її присутності.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
15.12.2020 року недоліки позову усунуто, підготовче засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 16.06.2021 року, яке відкладено на 11 годину 00 хвилин 11.08.2021 року, яке відкладено на 11 годину 00 хвилин 08.10.2021 року.
Ухвалою суду від 08.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 18.02.2022 року, яке відкладено на 15 годину 00 хвилин 20.04.2022 року.
Ухвалою суду від 20.04.2022 року судове засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 15.07.2022 року.
Ухвалою суду від 15.07.2022 року судове засідання відкладено на 16 годину 00 хвилин 02.11.2022 року, яке відкладено на 16 годину 00 хвилин 24.01.2023 року.
Ухвалою суду від 24.01.2023 року відмовлено у затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, Добромильська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною. Судове засідання відкласти на 22.02.2023 року на 16 годину 00 хвилин.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 17.02.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якій він просить провести судове засідання 22.02.2023 року без його участі у зв`язку із службовою зайнятістю. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відшкодувати кошти на правову допомогу та надати можливість побачень з сином.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання 22.02.2023 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чинои. Причина неявки суду не відома. 18.02.2022 року відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що вона ніколи не чинила перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з сином. Матвій називає позивача тато ОСОБА_7 , або просто ОСОБА_7 . Син ніколи особисто не згадує позивача. Він вважає своїм батьком теперішнього її чоловіка, з яким вони разом проживають. Позивач приїжджав 1 або 2 рази на рік.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 21.02.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява за підписом начальника відділу служби у справах дітей ОСОБА_8 , в якій він просить розгляд справи провести без його участі, при прийнятті рішення покладається на думку суду.
Представник третьої особи Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 21.02.2023 року до суду надійшла заява за підписом міського голови ОСОБА_9 , в якій він просить розглядати дану справу за відсутності представника органу опіки та піклування Добромильської міської ради.
Свідок ОСОБА_10 допитаний 18.02.2022 року в суді повідомив, що працює начальником відділу Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Позивач ОСОБА_1 цікавився умовами проживання дитини Матвія. Ними рекомендовано позивачу мирно врегулювати спір. Неодноразово ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування, казав, що хоче зустрічатися з дитиною. В кінці 2020 року надіслав посилку сину Матвію, в якій був мобільний телефон та інші речі. Також неодноразово ОСОБА_1 заявляв, що ОСОБА_2 перешкоджає йому бачитись і спілкуватися з дитиною.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 22.02.2023 за відсутності учасників справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, переглянувши відеодиск, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, врахувавши думки учасників справи, висловлені ними в поданих до суду письмових заявах, суд дійшов такого висновку.
Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько дитини мають право на безперешкодне спілкування.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони 19.07.2014 року зареєстрували шлюб, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.05.2019 року був розірваний (а.с.16).
В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 06.01.2016 року Виконкомом Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с.6).
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_2 . Між сторонами склалися неприязні відносини.
Відповідно до ч. 3 ст.157 СК України забороняє тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.
Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 року по справі №619/3051/17, судом визнано, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Судом касаційної інстанції вказано на те, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість який надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідност. 11 Закону України «Про охорону дитинства`предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно достатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» зазначив, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27.11.1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків).
Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, згідно ч. 3 ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Як вбачається із розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації №469/01-04 від 02.11.2017 року позивачу визначено участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши йому можливість побачень з сином в присутності матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період відпусток батька (зимова, літня) та відрядження у Львівській області за попередньою домовленістю та взаємною згодою батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_11 . ОСОБА_11 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18, том 1).
25.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до начальника служби у справах дітей Старосамбірської РДА та у зв`язку з тим, що в протоколі не визначено місце та час для спілкування з сином ОСОБА_1 та брати участь у його вихованні, мати ОСОБА_11 з січня 2019 року перешкоджає спілкуватися з ним, тому просить внести зміни та доповнення в розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації від 02.11.2017 року №469/01-04 (а.с.19, том 1).
З повідомлення Старосамбірської районної державної адміністрації №01-25/305 від 04.03.2019 року відомо, що 27.02.2019 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини Старосамбірської районної державної адміністрації, на якому було розглянуте звернення ОСОБА_1 щодо внесення змін та доповнень в розпорядження Старосамбірської райдержадміністрації від 02.11.2017 року №469/01-04 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина». В телефонному режимі ОСОБА_11 було повідомлено про розгляд вищевказаної заяви на засіданні комісії, на що вона відповіла, що не може приїхати на засідання і більше не виходила на зв`язок. Без присутності ОСОБА_11 , або письмової заяви від неї про те, що вона не заперечує щодо внесення змін в розпорядження, об`єктивний розгляд звернення ОСОБА_1 неможливий (а.с.20, том 1).
Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 року (Справа №756/7995/15-ц) зауважив, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. А право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль (постанова від 19.09.2018 року у справі №756/7995/15-ц).
Згідно до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновком Старосамбірської районної державної адміністрації №01-25/396 від 01.04.2020 року встановлено наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : безперешкодні зустрічі з сином у вихідні дні субота, неділя з 10:00 години до 19:00 години, без присутності матері, ОСОБА_2 ; під час відпусток (літньої- та зимової) спільне окреме проживання з можливістю виїзд сина в іншу область (місце відпочинку або проживання), без присутності матері від 5 до 15 діб у кожній відпустці; спілкування по телефону за допомогою відеозв`язку у зручний час для сина не менше 30 хвилин один раз на тиждень; спільне проведення часу з сином в період канікул, терміном від 5 діб до 7 діб, без обмеження місце прогулянок з можливістю виїзду н інші міста; в період відряджень батька у вихідні дні з 11 до 19 години; спільне проведення часу протягом дня у такі дні: у переддень народження батька, 20 серпня, у день народження ІНФОРМАЦІЯ_7 та на наступний день після дня народження ІНФОРМАЦІЯ_8 шороку з можливістю виїзду на відпочинок в інше місто без участі матері, ОСОБА_2 . Зобов`язати матір ОСОБА_2 , не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42, том1).
Висновком Старосамбірської районної державної адміністрації від 10.07.2020 року №01-25/728 внесено зміни у резолютивну частину висновку органу опіки та піклування Старосамбірської райдержадміністрації від 01.04.2020 р. №01-25/396, виклавши її у такій редакції та встановлено наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою домовленістю та взаємною згодою з матір`ю ОСОБА_2 : безперешкодні зустрічі з сином у вихідні, святкові дні, дні народження та в період відпустки і відряджень батька за місцем проживання дитини без присутності матері, ОСОБА_2 ; спілкування по телефону за допомогою відеозв`язку у зручний для сина час; зобов`язано матір, ОСОБА_2 , не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.95-97, том 1).
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.
Наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору не враховує вікових змін дитини, його розвитку та потреб, відповідно до її віку на час вирішення спору судом, а тому рекомендований у ньому графік побачень батька з сином, не може бути покладений судом в основу висновку при вирішенні спору щодо участі батька у вихованні сина, що є підставою для самостійного визначення судом кількості і тривалості побачень батька з сином (графік побачень).
У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021 у справі № 363/3045/18 (провадження № 61-11892св21) зазначено, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Під час вирішення спору суд керується інтересами дитини, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Окрім цього, в матеріалах справи знаходиться довідка з Військової частини НОМЕР_2 від 14.02.2020 року №25, якою стверджується, що лейтенант ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.141).
З посвідчення про відрядження, виданого ст.лейтенанту ОСОБА_1 відомо, що останнього відряджено в м.Чернігів з 25.01.2022 року до виконання завдань (а.с.22, том 2).
За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей
Таким чином, на основі встановлених судом обставин, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, мають обопільне бажання приймати участь у цьому, несуть однакову відповідальність за виховання, розвиток дитини та її життя, з врахуванням передусім інтересів дитини, не вбачаючи підстав для відмови в позові, суд приходить до висновку, про задоволення позову частково та можливість визначити ОСОБА_1 , батькові дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином Матвієм.
Визначаючи способи участі позивача та відповідачки у вихованні дитини та приймаючи до уваги: право батька та матері на особисте спілкування з дитиною без присутності матері, батька; обов`язок матері, батька дитини не перешкоджати у спілкуванні один одному з дитиною; вік дитини 7 років; відвідування дитиною навчального закладу, місце проживання дитини та місце проживання батька; бажання батька спілкуватися з дитиною; суд дійшов висновку, що батькам слід встановити спосіб та порядок участі у спілкуванні з дитиною в дні та часи, які не будуть перешкоджати звичайному ритму життя та розвитку дитини.
Спілкування кожного з батьків з дитиною, на думку суду, створить атмосферу любові та розуміння, моральної та матеріальної забезпеченості.
Крім того, суд бере до уваги факт того, що дитина (через малолітній вік) не може в повній мірі оцінювати ситуацію, яка склалась, а відтак, потребує додаткової підтримки, в даному випадку, з боку матері, як особи, з якою дитина проживає тривалий час.
Неприязні відносини між батьками не повинні впливати на життя дитини, навпаки, незважаючи на такі відносини, батьки повинні докладати зусиль, щоб дитинство їхньої дитини було таким, де б дитина не відчувала того, що вона виховується в неповній сім`ї, де батьки живуть окремо в силу того, що їх життєві шляхи суперечать один одному, щоб дитина відчувала в повній мірі те, що у неї є любляча її матір та люблячий її батько. Дитина не може бути заручником відносин між батьками. Саме такий підхід у вирішенні цього спору відповідає інтересам дитини, які є пріоритетом над інтересами батьками, що також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні.
Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує і те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02.11.1989 (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», та приймає до уваги те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 бажає брати участь у вихованні сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правих норм, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку.
Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
У ході судового розгляду справи, заслухавши сторін, свідка, суд встановив, що між сторонами у справі виникли та продовжують існувати непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим відносини між ними є емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками та конфліктами.
Водночас, така напруженість у їх відносинах не дає можливості їм мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування батька з дитиною з урахуванням якнайкращих інтересів самої дитини.
Суд звертає увагу на те, що звернення позивача до суду з даним позовом є прямим свідченням того, що позивач, як батько дитини, має намір приймати участь у вихованні сина і заінтересований у вирішенні спору. Крім того, позивач ОСОБА_1 неодноразово намагався врегулювати питання щодо його участі у спілкуванні, вихованні сина шляхом звернення до відповідних служб, якими, зокрема було встановлено графік побачень з малолітнім сином.
Вирішуючи цей спір суд, з урахуванням вимог закону, виходить, перш за все, з найкращих інтересів малолітньої дитини, яка потребує любові, розуміння, та коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості і що сприятиме її повному та гармонійному розвитку як особистості. Тому особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини.
Судом установлено, що спілкування батька з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а насамперед буде відповідати інтересам дитини.
Вирішуючи цей спір суд, з урахуванням вимог закону, виходить, перш за все, з найкращих інтересів малолітньої дитини, яка потребує любові, розуміння, та коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості і що сприятиме її повному та гармонійному розвитку як особистості. Тому особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини.
Також, суд враховує, що батько дитини проживає окремо, у зв`язку з неприязними відносинами між батьками дитина знаходилась в епіцентрі їхніх негативних емоцій та зазнала переживань, дитина емоційно прив`язана до своєї матері, також на даний час в Україні введено воєнний стан, тому для встановлення контакту потрібен адаптаційний період. Ураховуючи, насамперед, інтереси дитини та те, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька, тому суд вважає, що побачення дитини із батьком протягом перших чотирьох місяців повинні відбуватись лише в присутності матері, оскільки в силу свого віку дитина пристосовується до оточення і звикає до людей, що переважно знаходяться із нею і піклуються про неї, та з метою уникнення загострень емоційної реакції до періоду психічної стабілізації дитини, і такий період, на думку суду, буде достатнім для того, щоб батько мав змогу налагодити взаємозв`язок з сином, бути обізнаним про потреби, звички, вподобання сина, його розпорядок дня, графік сну, харчування, стан здоров`я тощо, щоб мати змогу в подальшому спілкуватись з сином без присутності матері, що в свою чергу відповідатиме найвищим і найкращим інтересам самої дитини.
Дане твердження узгоджується з позицією Верховного Суду від 23.06.2020 (справа № 754/9026/16-ц).
Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку та виховання дитини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
Таким чином, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вихованні сина та у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : побачення кожної першої та третьої неділі місяця з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; побачення кожної другої та четвертої суботи місяця з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; побачення у день народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : якщо припадає на вихідний день - з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, якщо припадає на будній день - з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; проведення часу разом (за бажанням дитини) під час зимових канікул (п`ять днів) та під час літніх канікул (сім днів у червні, липня або серпні за домовленістю між батьками) з ночівлею за місцем проживання батька - після досягнення восьми років сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; якщо день побачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або проведення з ним часу припадає на день народження відповідача ОСОБА_2 (9 січня) побачення чи проведення часу скасовується; в день та час побачень батька з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має право забирати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з навчального закладу/гуртка/секції після завершення занять; у перехідний період (перші чотири місяці після набрання даним рішенням суду законної сили, але не менше восьми зустрічей) зустрічі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будуть відбуватися лише в присутності матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повинна повідомляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про факти захворювання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо це перешкоджає їхній зустрічі у визначений час; у випадку захворювання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо таке захворювання припадає на час зустрічі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає негайному поверненню матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , де залишатиметься до часу повного одужання. Наступний порядок участі батьків у вихованні дитини після її одужання здійснюється відповідно до встановленого графіку. Суд вважає, що саме такий чіткий порядок участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною буде відповідати не тільки якнайкращим її інтересам, а і інтересам сторін.
Визначення вищевказаний способів участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.
Відтак щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачку ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне відмовити за безпідставністю. так як суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що з боку відповідачки ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні, побаченні та вихованні сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з матеріалів справ та встановлено судом Висновком Старосамбірської районної державної адміністрації від 10.07.2020 року №01-25/728 внесено зміни у резолютивну частину висновку органу опіки та піклування Старосамбірської райдержадміністрації від 01.04.2020 року №01-25/396, виклавши її у такій редакції та встановлено наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою домовленістю та взаємною згодою з матір`ю ОСОБА_2 : безперешкодні зустрічі з сином у вихідні, святкові дні, дні народження та в період відпустки і відряджень батька за місцем проживання дитини без присутності матері, ОСОБА_2 ; спілкування по телефону за допомогою відеозв`язку у зручний для сина час; зобов`язано матір, ОСОБА_2 , не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цей висновок неоскаржений сторонами даної справи, нескасований, недійсним або незаконним не визнаний. Належними доказами, які б дали суду можливість беззаперечно встановити факт вчинення перешкод зі сторони відповідача щодо виконання вимог висновку Старосамбірської районної державної адміністрації позивачем не надано.
Щодо позовної вимоги про визначення спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку, або за допомогою відеозв`язку, - суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на даний час дитина користується засобами телефонного зв`язку, в тому числі мобільним телефоном, який передавався позивачем ОСОБА_1 за допомогою Дрогобицької міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування, а також не доведено, що син ОСОБА_6 має номер мобільного оператора і що дитині чиняться перешкоди у спілкуванні з ним в телефонному режимі, або за допомогою відеозв`язку, у зв`язку з чим вказана позовна вимога є недоведеною.
Суд звертає увагу, що зазначене рішення не позбавляє права сторін звернутись в подальшому до суду про зміну способу участі позивача у вихованні дитини.
При таких обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Також, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9045,23 гривень (а.с.65, том 2).
Що стосується судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, то суд вважає зазначити наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.
Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Позивачем ОСОБА_1 , всупереч п.2 ч.2 ст 137 ЦПК України, не надано суду доказів, які підтверджують здійснення витрат на професійну правничу допомогу. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правничої допомоги (договору надання правничої допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18.
Дослідивши надані докази, вбачається, що позивачем ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів, зокрема, не надано відповідних квитанцій за оплату послуг адвокату, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 420,40 гривень.

На підставі ст.ст.7, 19, 141, 150, 153, 155, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76-79, 82-84, 133, 137, 141, 211, 212, 247,258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визначити такий спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вихованні сина та у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- побачення кожної першої та третьої неділі місяця з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_12 ;
- побачення кожної другої та четвертої суботи місяця з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;
- побачення у день народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : якщо припадає на вихідний день - з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, якщо припадає на будній день - з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;
- проведення часу разом (за бажанням дитини) під час зимових канікул (п`ять днів) та під час літніх канікул (сім днів у червні, липня або серпні за домовленістю між батьками) з ночівлею за місцем проживання батька - після досягнення восьми років сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;
- якщо день побачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або проведення з ним часу припадає на день народження відповідачки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) побачення чи проведення часу скасовується;
- в день та час побачень батька з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має право забирати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з навчального закладу/гуртка/секції після завершення занять;
- у перехідний період (перші чотири місяці після набрання даним рішенням суду законної сили, але не менше восьми зустрічей) зустрічі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будуть відбуватися лише в присутності матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повинна повідомляти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про факти захворювання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо це перешкоджає їхній зустрічі у визначений час;
- у випадку захворювання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо таке захворювання припадає на час зустрічі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає негайному поверненню матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , де залишатиметься до часу повного одужання. Наступний порядок участі батьків у вихованні дитини після її одужання здійснюється відповідно до встановленого графіку.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Дата складання повного судового рішення 03.03.2023 року.

Суддя Пошивак Ю.П.