Справа №443/1388/22
Провадження №2/443/100/23
РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Гриніва Тараса Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 до Журавненської територіальної громади в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гринів Тарас Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до Журавненської територіальної громади в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, у якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,85 га. за адресою АДРЕСА_1 , який загалом складається з: житлового будинку «А», загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., веранда «а», сарай «Б», сарай «В».

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 , згідно рішення Жидачівського районного суду від 23.03.2009 року у справі №2-0-25/2009 є тіткою позивачки. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивачки - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, зокрема увійшов житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (колишня 1 травня, 12). Зазначає, що позивач звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , в результаті чого позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в майні СПП ім..Шевченка, площею 1,98 умовних кадастрових гектарів Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини на своє ім`я, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відтак, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.12.2022 року позовну заяву залишено без руху.

03.01.2023 року представником позивача - адвокатом Гринів Т.В. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 18.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 17 лютого 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №377/2008, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.02.2023 року державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. надіслано копію спадкової справи №377/2008, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача - Журавненської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомив про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даного позову, а також просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування.

Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.03.2009 року у справі №2-0-25/2009 р. заяву ОСОБА_1 до Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено факт родинних відносин , а саме те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Буянів Жидачівського району Львівської області була тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_3 (а.с.22, 92).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Мельицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 23.01.2008 року (а.с.21, 71, 88).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входило право на житловий будинок по АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідок Журавненської селищної ради № 316 від 06.05.2008 року та №174 від 27.10.2022, ОСОБА_2 , 1936 р.н. проживала одна в АДРЕСА_4 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом із нею до дня її смерті ніхто не проживав. Згідно запису в погосподарській книзі села Буянів за вищевказаною адресою, за домогосподарством НОМЕР_2 станом на 01.01.2008 року рахувалась земельна ділянка площею 0,85 га. Заповіт від ОСОБА_2 у виконкомі Журавненської селищної ради не посвідчувався (а.с.20, 65, 93).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіту не залишав, а відтак спадкування відбулося за законом.

Згідно довідки Стрийської МБТІ №2930 від 12.12.2008 року, яка видана ОСОБА_1 про те, що згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ станом на 11.12.2008 р. право власності на нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_5 не зареєстровано (а.с.23, 66).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_5 , станом на 17.06.2008 року має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, рік побудови - 1950, загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., веранда «а», сарай «Б», сарай «В» (а.с.16-19, 67-70).

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими внесеними змінами та доповненнями).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Предметом спору у даній справі є житловий будинок у АДРЕСА_4 , який належав ОСОБА_2 , 1936 р.н., що підтверджується такими доказами:

-довідкою Журавненської селищної ради №174 від 27.10.2022, відповідно до якої, ОСОБА_2 , 1936 р.н. проживала одна в АДРЕСА_4 , згідно запису в погосподарській книзі села Буянів за вищевказаною адресою, за домогосподарством НОМЕР_2 станом на 01.01.2008 року рахувалась земельна ділянка площею 0,85 га. (а.с.20, 65).

-технічним паспортом, виготовленим на замовлення ОСОБА_2 (а.с.16-19, 67-70).

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які зазначені вище встановлено, що спірний житловий будинок у АДРЕСА_4 дійсно належав ОСОБА_2 .

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_2 був одинокою, близьких родичів не мала, а тому на момент його смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1264 ЦК (перша, друга третя та четверта черга спадкування) немає.

Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 була тільки позивачка.

ОСОБА_1 у визначений законом термін, а саме 22.05.2008 року звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.87), внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №377/2008 (а.с.86-103).

08.05.2009 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну частку (пай) в майні СПП ім..Шевченка та грошові вклади ВАТ «Ощадбанк». (а.с.24, 97, 100 ).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_4 позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно.

Однак, постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусека В.В. №666/02-15 від 05.12.2008 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_4 (а.с.25, 64).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна - житловий будинок по АДРЕСА_4 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, оскільки позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,85 га. за адресою АДРЕСА_1 , який загалом складається з: житлового будинку «А», загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., веранда «а», сарай «Б», сарай «В».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка