РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 561/723/22

Провадження № 22-ц/4815/247/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Світличного Р.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»звернулося суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» електронного договору про надання споживчого кредиту № 3673338 від 15 лютого 2021 року, відповідач отримала кредит у розмірі 7750 гривень з терміном повернення 30 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням зобов`язань перед первісним кредитором у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 25420 гривень, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №13/09/2021 від 13 вересня 2021 року відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції». В свою чергу ТОВ «Українські фінансові операції» відступило право вимоги на вказану суму на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договором факторингу № 1 від 11 липня 2022 року. Про відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 було повідомлено письмово. У зв`язку з неналежним виконанням останньою зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за електронним договором про надання споживчого кредиту № 3673338 від 15 лютого 2021 року у розмірі 25420 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7750 гривень та заборгованості за відсотками в сумі 17670 гривень.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»заборгованість у розмірі 25420 гривень, 2481 гривня судових витрат по сплаті судового збору та 6000 гривень витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що підписавши 15 лютого 2021 року договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги до ОСОБА_1 , договір про надання споживчого кредиту № 3673338 від 15 лютого 2021 року, як і договори факторингу від 13 вересня 2021 року та 11 липня 2022 року є чинними, доказів погашення заборгованості ні позивачу ні жодному із попередніх кредиторів відповідачкою не надано, а тому вимога позивача про стягнення з відповідачки 25420 гривень ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Крім того, судом відхилено доводи представника відповідача про неможливість стягнення під час карантину та воєнного стану неустойки (штрафу, пені) інших платежів за прострочення виконання, як підставу зменшення суми до стягнення, оскільки позивач просив стягнути лише суму заборгованості і процентів, що не є видом забезпечення виконання чи відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а є платою за користування чужими грошима. На вказані правовідносини не поширюється п. 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Також суд дійшов висновку, що у даній справі настання обставини непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути суму позики та нараховані проценти за користування позикою, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що саме настання військової агресії РФ проти України стало підставою для невиконання нею узятих на себе договірних зобов`язань.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась ОСОБА_1 .Апеляційна скарга обґрунтована тим, що кредитодавець порушив її права, оскільки після укладення кредитного договору у формі електронного документу, кредитодавець не надав їй, як позичальнику, договір про споживчий кредит та додатки до нього, у зв`язку з чим вона не була належним чином проінформована про умови кредитування, а саме про високу відсоткову ставку, чим ввів її в оману. Стверджує, що про передачу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту, який укладався між нею та ТОВ «Авентус Україна», іншим факторинговим компаніям її не повідомляли, чим порушили її права як споживача. Зауважує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків його працівників і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Вважає, що доказами наявності чи відсутності заборгованості можуть бути лише документи первинної бухгалтерської документації, проте позивач таких документів до суду не надав. Оскільки іншого розрахунку заборгованості, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору позивач не надав, то даний позов є необґрунтованим та недоведеним. Крім того вважає, що стягнута судом сума витрат на правову допомогу є завищеною, адже судом не було враховано складність справи, фінансовий стан сторін, пропорційність, співрозмірність та не враховано практику Верховного Суду з даного питання. Також судом не було враховано розмір заборгованості за кредитом та того, що на її утриманні перебуває хвора дитина, яка потребує постійного догляду та лікування. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Крюкова М. В., яка діє від імені ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»зазначає, що позивачем було надано до суду докази на підтвердження укладення договору між сторонами, а саме електронний доказ у паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідач ввела власноруч для електронного підпису, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та свідчить про те, що ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Наголошує, що відповідач не зверталася до суду з метою визнання кредитного договору або його окремих положень недійсними, несправедливими чи недобросовісними. Вказує, що позивачем на підтвердження вимог щодо стягнення заборгованості було надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який було оформлено належним чином. Стверджує, що про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь інших юридичних осіб відповідач була повідомлена належним чином на вказану нею електронну та поштову адреси. Крім того, на даний час ОСОБА_1 не зверталася до суду про визнання договорів факторингу недійсними. Вважає рішення суду законним, обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3673338 від 15 лютого 2021 року про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 7750 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 1,90% в день.

Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С929948, 15.02.2021 року о 14:37:47 (а.с.18). Додатком № 1 до вказаного договору про надання споживчого кредиту, який також підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача, визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів (а.с. 18). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Факт зарахування на картковий рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 7750 гривень підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №2057 від 08.07.2022 року, що адресованоний ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 21).

Таким чином, підписавши 15 лютого 2021 року договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору).

Станом на 13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» визначило розмір заборгованості ОСОБА_1 за 187 днів прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 25420 гривень, яка включає в себе заборгованість за основною сумою борг - 7750 гривень та заборгованість за відсотками - 17670 гривень.

13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №13/09/2021 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги на суму 25420 гривень до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3673338 від 15 лютого 2021 року (а.с. 28). В п. 1.5. договору факторингу від 13 вересня 2021 року зазначено, що наступне відступлення Фактором права грошової вимоги за цим договором до третіх осіб допускається (а.с. 23). За договором факторингу № 1 від 11 липня 2022 року ТОВ «Українські фінансові операції» за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки на вказану суму (а.с. 42).

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даній справі встановлено, що укладення договору про надання споживчого кредиту № 3673338 від 15 лютого 2021 року відбулося в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Для укладення цього договору ОСОБА_1 ідентифікувалася в системі, зазначила свої персональні дані, зокрема, паспортні дані, номер картки платника податків, місце проживання, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердила, що перед укладенням договору їй була надана вся необхідна інформація, вона ознайомлена з умовами правил надання коштів у позику, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Таким чином, установивши, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона не була належним чином проінформована про умови кредитування, а саме про високу відсоткову ставку, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, оскільки встановлені судом першої інстанції обставини справи та наявні у матеріалах справи докази свідчать про зворотнє. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у запереченнях на позовну заяву від 24.10.2022 року, які подано до суду першої інстанції адвокатом Федасюк А.В., яка діяла від імені відповідача, не зазначено, що ТОВ «Авентус Україна» не проінформувало ОСОБА_1 про умови кредитування, а саме про високу відсоткову ставку. Крім того, відповідач не зверталася до суду з вимогами про визнання недійсним укладеного кредитного договору № 3673338 від 15 лютого 2021 року або окремих його положень.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її не повідомляли передачу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту іншим факторинговим компаніям, чим порушили її права як споживача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про заміну кредиторів в зобов`язанні ОСОБА_1 повідомлялася ТОВ «Авентус Україна» шляхом направлення листа на її електронну адресу (а.с. 34) та шляхом направлення ТОВ «Українські фінансові операції» рекомендованого повідомлення на її поштову адресу 12 липня 2022 року (а.с.43).

Доводи ОСОБА_1 про те, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, оскільки вони не є документами первинної бухгалтерської документації, апеляційний суд вважає необґрунтованими, адже вони не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Зазначені доводи є лише суб`єктивною думкою відповідача, яка лише свідчить про її незгоду із нарахованою сумою заборгованості, разом з цим, будь-яких інших розрахунків заборгованості ОСОБА_1 не долучала до матеріалів справи.

Наведене в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_1 про те, що стягнута судом сума витрат на правову допомогу є завищеною, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованим, оскільки відповідач покликається на норми ЦПК України, якими врегульовано дане питання та на практику Верховного суду, водночас ОСОБА_1 не наводить та не долучає будь-яких доказів, які б свідчили про те, що стягнута з неї сума на правову допомогу підлягає зменшенню. Крім того, апеляційний суд звертає увагу та не, що у запереченнях на позовну заяву від 24.10.2022 року, які подано до суду адвокатом Федасюк А. В., яка діяла від імені відповідача, жодним чином не вказано про те, що відповідач заперечує проти зазначених позивачем розрахунків щодо витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С.В. Хилевич