Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ІНВЕСТСТАНДАРТ" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі- продажу) права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача 2 Буришина В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ІНВЕСТСТАНДАРТ" та ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору від 26 грудня 2017 року, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія «ІНВЕСТСТАНДАРТ" та ОСОБА_2 , про відступлення (купівлі- продажу) права вимоги за кредитним договором №0147/08/26-N від 12 березня 2008 року та іпотечним договором зареєстрованим в реєстрів № 649 від 12 березня 2008 року.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.1083 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Зокрема, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

У той же час, як тільки вимога за кредитним договором була продана від AT «Банк Форум» до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт», даний кредит відразу перестав підпадати під норму означеної статті. Тобто договір між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт» та ОСОБА_2 є недійсним, як такий, що не відповідає вимогам Закону.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі справи, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ІНВЕСТСТАНДАРТ", правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідач, ОСОБА_2 , у відзиві на позов проти позову заперечує, посилаючись на те, що заявляючи вказаний позов позивач зловживає правом.

Зокрема, позивач посилається на те, що оспорюваними договорами порушується її право власності, право на житло, однак, позивачка та члени її сім`ї безперешкодно користуються своїм майном, яке є предметом іпотеки. У підтвердження своїх доводів відповідач наводить відповідну судову практику.

У свою чергу позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач звертає увагу суду на те, що відповідач у відзиві на позов, хоча й опосередковано, погоджується з невідповідністю спірного договору вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того позивач зазначає, що порушення його права полягає в тому, що він, як боржник, повинен погашати заборгованість належному кредитору по дійсному договору, оскільки в іншому випадку таке виконання не буде вважатися належним.

У свою чергу відповідач ОСОБА_2 у запереченні на відповідь на відзив не погоджується з доводами позивача викладеними у ньому оскільки нікчемність оскаржуваних правочинів нічим не обґрунтована, а мета звернення до суду з даним позовом свідчить про зловживання правом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1,3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи встановлено, що 12 березня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №0147/08/2б-N про видачу кредиту в розмірі 59000 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12,5 % та кінцевим строком повернення 11.03.2027.

В забезпечення виконання кредитного договору між банком та позичальником 12.03.2008 було укладено Іпотечний договір, яким передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

05 грудня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ "Фінансова компанія «ІНВЕСТСТАНДАРТ" було укладено Договір № 889-Ф про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за даним кредитним договором, а також Акт. Відповідно до умов договору право вимоги в розмірі 70 496,59 дол. США продано за ціною 227 111,00 грн.

05 грудня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ "Фінансова компанія «ІНВЕСТСТАНДАРТ» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором.

26 грудня 2017 року між ТОВ "Фінансова компанія «ІНВЕСТСТАНДАРТ" та ОСОБА_2 було укладено Договір №164/1 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за даним кредитним договором. Відповідно до умов договору право вимоги в розмірі 70 496,59 дол. США продано за ціною 235 000,00 грн., а також Договір про відступлення прав за іпотечним договором, які позивач просить визнати недійсними.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,- кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Із аналізу зазначених норм права вбачається, що відступлення права вимоги відбувається без повідомлення та без згоди боржника, оскільки змінюється лише кредитор, а зобов`язання боржника залишається незмінним, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Доводи позивача про те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту є безпідставними з огляду на таке.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом 1304-VII, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, не позбавляє право кредитора укладати договори відступлення права вимоги за кредитним договором та забезпеченням, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Крім того, позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження порушення при укладення оспорюваного правочину вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки такий укладено в порядку на умовах, визначених чинним законодавством: первісний кредитор у зобов`язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав особі за правочином (відступлення права вимоги) відповідно до вимог ЦК України, сторонами дотримано письмової форми правочину відповідно до ст.513 ЦК України; при укладенні правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки в позові позивачу відмовлено, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263 - 265 ЦПК УКраїни,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ІНВЕСТСТАНДАРТ" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі- продажу) права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.02.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник