Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/3073/22

Номер провадження: 2/511/81/23

28 лютого 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Панчук А. І.,

при секретарі Бєгєн А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

ВСТАНОВИВ:

14.10.2022 року з Малиновського районого суду міста Одеси за підсудністю надійшли матеріали справи за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя .

Стислий виклад позиції позивача.

З відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2004 року. Шлюбні стосунки було припинено з липня 2019 року та рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 29 січня 2020 року шлюб розірвано.. В період браку, а саме : 1) 19.07.2012 року за 22295 грн. земельна ділянка № НОМЕР_1 у громадській організації садівничого масиву «Автін» садівниче товариство «Мрія-1» , площею 0,0531 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:002:2574, яка розташ ована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; 2) 23 серпня 2017 року за 24644 грн. земельна ділянка № НОМЕР_2 у ГО СМ «Автін СТ «Мрія-1», площею 0,0534 та з цільовим призначенням для ведення садівництва кадастровий номер :01.002:4139, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області; 3) у 2017 році за 13000 доларів США автомобіль NISSAN LEAF, 2013 року випуску, V IN -код IN4AZ0CP6LC423307, державний номерний знак НОМЕР_3 . На час звернення до суду вартість автомобіля у гривні дорівнює 270921,00 грн; 4) у 2018 році за 13200 доларів СШ А автомобіль INFINITI QX56, 2006 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_4 . ЕІ на час звернення до суду автомобіль було відчужено за 9000 грн., що дорівнює 252000 грн. Позивач зазначає що, за обоюдною згодою право власності на земельні ділянки та автомобіль NISSAN LEAF було оформлено на відповідачку, а право власності на автомобіль INFINITI QX56 - на позивача. Зазначає, що загальна вартість спільного майна подружжя на час звернення до суду складає 569880,00 грн. Вказує, що майно було придбане ними в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним права власності на дві земельні ділянки, на загальну суму 46959 грн. Відповідачці вважає , що слід виділити автомобіль NISSAN LEAF, 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 270921,00 грн. та компенсацію різниці у вартості виділеного майна в сумі 14019,00 грн. За умови рівності часток подружжя вартість 1/2 частки спільного майна подружжя складає 284940,00 грн. (569880,00 грн. загальна вартість спільного майна. Різниця у вартості часток за умови запропонованого позивачем поділу майна подружжя, з урахуванням отриманих мною від продажу автомобіля INFINITI QX56, складає 14019,00 грн

На підставі викладеного вважає, що вказане у позову майно було придбано у шлюбі та являється спільною сумісною часткою подружжя та просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати право власності ОСОБА_1 , , на - земельну ділянку № НОМЕР_1 у ГО CM «Автін» СТ «Мрія-1», площею 0,0531 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:002:2574, яка розташ ована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, однвчасно припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку із скасування державної реєстрації права власності; земельну ділянку № НОМЕР_2 у ГО CM «Автін» СТ «М рія-1» , площею 0,0534 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:002:4139, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, одночасно припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку із скасування державної реєстрації права власності; Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці у вартості часток майна в сумі 14019,00грн. Стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.

Заяви, клопотання.

Позивачем при подачі заяви було подано клопотання про витребування у відповідачки по справі належним чином засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля NISSAN LEAF2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Процесуальні дії у справі.

17.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 22)

21.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 31).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність , позовні вимоги підтримав .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у її відсутність суду не надала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стадник В.О. надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив в задоволенні позову відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до рішення Приморського районного суду міста Одеси від 29.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції , актовий запис №623 від 03.07.2004 року - розірвано . (а.с.13).

Відповідно до договору купівлі продажу від 19 липня 2012 року, зареєстрованому в реєстрі 1139 ОСОБА_2 зі згоди чоловіка було придбано за 22295 грн. земельну ділянку № НОМЕР_1 у ГО СМ «Автін» СТ «Мрія-1» , площею 0,0531 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:002:2574, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області .(а.с.9). Вказане підтверджується також витягом з державного реєстру правочинів №11592809 від 19.07.2012 року (а.с.10).

Згідно до договору купівлі продажу від 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 зі згоди чоловіка було придбано за 24644 грн. земельна ділянка № НОМЕР_2 у ГО СМ «Автін» СТ «Мрія-1») , площею 0,0534 та з цільовим призначенням для ведення садівництва № :01.002:4139, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільянського району Одеської області.(а.с.11)

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Дослідивши фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для відмови задоволення позову виходячи з наступного.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що у 2017 році за 13000 доларів США автомобіль NISSAN LEAF, 2013 року випуску, V IN -код IN4AZ0CP6LC423307, державний номерний знак НОМЕР_3 . Вказує, що даний автомобіль було оформлено на відповідачку та на час звернення до суду вартість автомобіля у гривні дорівнює 270921,00 грн.

Однак до матеріалів справи не було долучено жодного документу в підтвердження придбання даного автомобіля, його оцінки тощо.

Позивачем при подачі заяви було подано клопотання про витребування у відповідачки по справі належним чином засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля NISSAN LEAF2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_3 . Однак відповідачка не надіслала на адресу суду жодного документу.

Надалі позивач зазначає, що у 2018 році за 13200 доларів СШ А автомобіль INFINITI QX56, 2006 року виписку, державний номерний знак НОМЕР_4 . , котрий був оформлений на нього та на час звернення до суду автомобіль було відчужено за 9000 ум. од. , що дорівнює 252000 грн.

Однак , також жодного документу на підтвердження зазначеного суду не на надано. До позову не долучено, доказів оцінки автомобіля , дати його продажу , тощо.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії двох договорів придбання відповідачкою ОСОБА_2 двох земельних ділянок за згоди чоловіка, однак в матеріалах справи відсутня оцінка вище вказаних земельних ділянок на момент подачі позову до суду.

Що стосується вимог визнати за позивачем право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 у ГО СМ «Автін» СТ «Мрія-1» , площею 0,0531 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:002:2574, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та на земельна ділянка № НОМЕР_2 у ГО СМ «Автін» СТ «Мрія-1») , площею 0,0534 та з цільовим призначенням для ведення садівництва № :01.002:4139, яка розташована на території Єгорівської сільської ради Роздільпянського району Одеської області одночасно припинивши право власності ОСОБА_2 , вказані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки фактично вказані ділянки належать відповідачці на праві власності , остання не надала суду згоду на позбавлення ( припинення ) її частки у праві власності на вказані ділянки для отримання гарантованого грошового відшкодування і визнання права власності на вказані земельні ділянки за позивачем.

Позивач фактично також не просить суд визнати майно спільною сумісною власністю та визнати право власності по частки за кожним.

Стаття 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду(судової адміністрації ).

У пунктах 13 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач у цій справі просив припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою йому компенсації, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на виплату або отримання грошової компенсації, а відповідач у свою чергу не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Одночасно інший із подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 (провадження № 61-16632св20) https://reyestr.court.gov.ua/Review/97771554. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 8 статті 187 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно частини 1 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповіднодо частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином суд прийшов до висновку що позовні вимоги позивача, ( за відсутності згоди відповідача ) подані саме в такій редакції не підлягають задоволенню в повному обсязі з вище наведених підстав.

Інших вимог та порядку щодо поділу спільно нажитого майна позивачем не заявлено.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача .

На підставі статей 60, 61, 70-71 СК України,ст.ст. 364, 368 ЦК України та керуючись статтями 12, 81, 141, 158, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити повністю.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. І. Панчук