ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1194/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання Клисак Н.Г., за участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ

27.10.2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, пославшись на те, що 25.10.2016 року на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом між ним та відповідачем був укладений договір позики , відповідно якого він передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 650 000 грн із зобов`язанням його повернути до 15.05.2017 року. Відповідач частково повернув йому частину боргу в період 11 березня по 06 жовтня 2022 рік в розмірі 11 900 грн, а тому несплачена сума боргу станом на 24.10.2022 року становить 638 100 грн. Позивач вважає, що сума індексу інфляції становить за час прострочення позики складає 294 314 грн , а сума 3 % річних від простроченої суми складає 94027, 40 грн.

Просить суд стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики, з урахуванням інфляції у розмірі 932 414,90 грн, три процента річних з простроченої суми в розмірі 94 027,40 грн та судові витрати в розмірі 10 264,50 грн згідно квитанції.

Ухвалою Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 02 листопада 2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 22 листопада 2022 року (а.с. 27).

09.12.2022 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позов, в якому він послався, що позовні вимоги визнає частково, не заперечував що отримав у позивача у борг 25.10.2016 року у розмірі 650 000 грн і зобов`язався повернути гроші до 15.05.2017 року. В період з 25.11.2016 року по 11.03.2022 року в рахунок погашення боргу передав позивачу гроші в розмірі 135 340 грн. Вважає відмовити в позовних вимогах, так як суд повинен застосувати позовну давність , так як позивач до суду звернувся в суд через 5 років з дня укладення договору позики ( а.с.36-41)

Ухвалою Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 05 січня 2023 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22 лютого 2023 року (а.с.53).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що він позичив відповідачу 650 000 грн в жовтні 2016 року, які він повинен бути повернути до 15 травня 2017 року, але зобов`язання виконав частково, саме із 25.11.2016 року по 1.07.2017 року ОСОБА_2 повернув йому грошові кошти в розмірі 135 340 грн які він вважає, як повернення 2% щомісячних нарахувань за користування позикою, в період із 11.03. по 06.10.2022 року відповідач повернув йому 11900 грн в рахунок повернення позики, таким чином повернута грошова сума відповідачем складає 147 240 грн. Вчасно не звертався до суду так як довіряв позивачу, який обіцяв повертати позику, але робив це невчасно, потім заважила пандемія та воєнний стан в Україні. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не заперечував що отримав у позивача в борг 650 000 грн, в період із 25.11.2016 по 06.10.2022 року повернув грошовий борг позивачу в розмірі 147 240 грн, пославшись на важке матеріальне становище і відсутність грошових коштів. В частині стягнення з нього на користь позивача розміру інфляції та стягнення 3% річних з простроченої суми покладається на погляд суду.

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснила, що між її чоловіком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики 25.10.2016 року і чоловік надав відповідачу 650 000 грн, частково відповідач повернув борг чоловіку в період із 2017 по 2022 рік в розмірі близько 5 385 доларів США, була інколи присутня в повернення грошових коштів між сторонами.

Заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши і оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступного.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно договору позики від 25 жовтня 2016 року укладеного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нестеров Олександр Вікторович передав у власність позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі

650 000 грн, які він обіцяв повернути у строк не пізніше 15 травня 2017 року, що підтверджується копією договору (а.с.5-6).

Відповідно п.4 цього договору сторони домовились, що договір позики є безпроцентним.

Відповідно п.12 цього договору зазначено, у разі якщо позивальник своєчасно не поверне суму позики, він згідно до ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В суді позивач підтвердив, що в період із 25.11.2016 року по 1.07.2017 рік відповідач йому по усній домовленості повернув 135 340 грн, а в період із 11.03.2022 року по 06.10.2022 року повернув йому по розпискам 11900 грн, а всього 147 240 грн ( 135 340+ 11900=147 240 ), відповідач підтвердив вказані обставини.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 502 760 грн ( 650 000-147 240 = 502 760 ).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг в сумі 502 760 грн, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання в розмірі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період із 16 травня 2017 року по день винесення судового рішення.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 502 760 грн помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 16 травня 2016 року до дня ухвалення судового рішення 21.03.2023 року, що становить 2144 календарний день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 502 760 ( борг) х 2144 (дні прострочки) х 3: 100: 365 = 88 596 грн. Отже, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Відповідно до виконання п.12 договору позики від 05.10.2016 року відповідач зобов`язаній сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд приймає до уваги, що відповідач сплачував частини коштів за договором позики від 25.10.2016 року в період із 11.03.2022 року по 06.10.2022 рік на загальну суму 11 900 грн, що підтверджується розписками оглянутими в судовому засіданні ( а.с.11-16) і підтвердженням цих обставин в суді сторонами.

Приймаючи до уваги, що останній платіж був зроблений відповідачем 6.10.2022 року, то суд нараховує індексацію У період з 06.10.2019 року по 06.10.2022 року індексація на суму 502 760,00 грн з урахуванням строку позовної давності в 3 роки відповідно до ст. 257 ЦК України

[Сукупний індекс інфляції] = 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% = 141,536% (за період Жовтень 2019 - Вересень 2022)[Інфляційні нарахування] = 502 760,00 грн. (сума боргу) ? 141,536% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 502 760,00 грн. (сума боргу) = 208 826,38 грн

Таким чином в період розрахунку із 6.10.2019 року по 06.10.2022 року судом був врахований індекс інфляції за вказаний період який становить 141,536% і на суму боргу в розмірі 502 760 грн він становить 208 826,38 грн.

Таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі 502 760 грн, 88596 грн в рахунок 3% річних за користування грошей із 25.10.2016 року та інфляційні втрати в розмірі 208 826,38 грн, а всього 800 182, 38 грн.

Розрахунок позивача про заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період із 16.05.2017 року до 11.03.2022 року суд до уваги не приймає, так як індекс інфляції розраховується строком на 3 останніх роки з дня останнього платежу, а позивач рахував за 5 років, а саме із 16.05.2017 по 11.03.2022 року

( а.с.29) .

Пояснення позивача в тому, що 135 340 грн які відповідач йому повернув до 1.07.2017 року він вважає як 2 % щомісячних платежів за користування позики, судом до уваги не приймається, так як сторони домовились, що договір позики є безпроцентним ( п.4 договору), а 3 % відсотки відповідач зобов`язаний сплачувати від простроченої суми.

Пояснення відповідача про застосування строків позовної давності до договору позики від 25.20.2016 року судом до уваги не приймається. Так як ОСОБА_2 останній платіж по вказаному договору зробив 06.10.2022 року, що було доведено в суді.

Позивачем сплачено судовий збір на суму 10 264,50 грн із розрахунку ціни позову 1 026 442, 30 грн ( а.с.2), однак позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково на суму 800 182, 38 грн, тому із відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 8 002 грн ( 800 182, 38 : 100) на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. 207,611,625, 1046 1047, 1049 ЦК України суд,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , ін. НОМЕР_1 суму боргу у розмірі 502 760 грн, інфляційні нарахування в розмірі 208 826,38 грн, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 88 596 грн а всього 800 182, 38 ( вісімсот сто вісімдесят дві грн 38 коп) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн. НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 .

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , ін. НОМЕР_1 судові витрати в розмірі

8 002 грн ( вісім тисяч 002 грн) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн. НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2

В іншій частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. М. Іщенко