Справа № 583/4814/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючого судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

25.11.2021 року представник ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.10.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було укладено договір про надання кредиту № 1991262 від 05.10.2019 року в електронній формі з підписанням електронним цифровим підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн. у строк на 30 днів зі сплатою 475,00 грн. відсотків. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 у передбачений договором термін, а саме до 04.11.2019 року кредит та проценти за користування ним не повернув, в результаті чого станом на 16.11.2021 року за ним утворилася заборгованість в загальній сумі 18876,90 грн., з яких 1500,00 грн. - сума кредиту, 475,00 грн. та 16695,00 грн. - проценти, 206,90 грн. - інфляційні витрати, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Процесуальні дії у справі.

29.11.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху.

15.12.2021 року представник позивача надав заяву з доданими документами на виконання вимог ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2021 року.

23.12.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено до розгляду без виклику сторін.

24.01.2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживача фінансових послуг, яку мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 22.07.2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «АІА Фінанс Груп», треті особи приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Постановою Сумського апеляційного суду від 12.10.2021 року вищезазначене рішення Охтирського міськрайонного суду скасоване та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною від 18.03.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31194 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості на загальну суму в розмірі 10224 грн. Зазначає, що в межах позовних вимог в даній цивільній справі ТОВ «АІА Фінанс Груп» вимагає стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18876,90 грн., тоді як за виконавчим написом станом на 18.03.2021 року вимагалося стягнення в розмірі 12865 грн. В порядку досудового врегулювання від ТОВ «АІА Фінанс Груп», надходила письмова вимога від 23.10.2021 року за № 211023-4 про стягнення з ОСОБА_1 18344,18 грн. 04.11.2021 року ОСОБА_1 надіслав до ТОВ «АІА Фінанс Груп», письмове повідомлення про невизнання заборгованості на суму 18344,18 грн., в тому числі безспірності списання. ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір має ознаки недійсності, оскільки при укладенні спірного правочину ТОВ «АІА Фінанс Груп», використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надав грошові кошти, чим позбавив позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі. Зазначає, що ТОВ «АІА Фінанс Груп», не було надано ОСОБА_1 , як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування. Вважає, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, такі що порушують принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Крім того зазначив, що як вбачається із заявки № 1991262 на отримання кредиту від 05.10.2019 року сума кредиту становить 1500 грн., граничний строк повернення кредиту і плати за користування кредитом 30 днів, плата за користування кредитом визначена у розмірі 1975 грн. Вважає, що термін повернення кредитом та нарахованих відсотків за користування кредитом Товариством значно перевищений та зазначає, що заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить не більше 1975 грн. У зв`язку з чим просить визнати недійсними пункти 2.8, 2.10, 2.11 Розділу ІІІ «Умови договору» Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, Індивідуальної пропозиції (оферти) № 1991262 укладення договору про надання кредиту та заявки № 1991262 на отримання кредиту (договору про надання кредиту) від 05.10.2019 року, укладених між ТОВ «АІА Фінанс Груп», як позикодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником, а також просить відмовити в задоволенні первісного позову ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18876,90 грн.

25.01.2022 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» про захист прав споживача прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.02.2022 року від представника ТОВ «АІА Фінанс Груп» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначив, що Товариством надано ОСОБА_1 визначену законом інформацію про порядок і умови кредитування, в тому числі про орієнтовну сукупну вартість кредиту у стандартизованій формі паспорту споживчого кредиту, який додано до договору, а його копію до позовної заяви. З приводу твердження позивача за зустрічним позовом зазначив, що факт отримання ним коштів підтверджується довідкою платіжної системи ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН УКРАЇНА» про вчинення відповідної транзакції. З приводу твердження про незаконне нарахування відсотків зазначив, що нарахування відсотків за договором Товариство здійснює як раз у відповідності до положень Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 14-10цс18 та згідно ст.ст. 1050, 625 ЦК України. Також факт законності нарахування процентів за договором свідчить правова позиція Верховного Суду викладена в п.49,50 Постанови від 20.03.2019 року у справі № 5017/1987/2012, згідно якої проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Зауважив, що позивач за зустрічним позовом стверджує про внесення Товариством змін до Договору в односторонньому порядку, однак, ні в односторонньому порядку, ні за погодженням сторін змін не було. Також, в мотивувальній частині зустрічної позовної заяви позивач посилається одночасно і на положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» заявляючи, що певні пункти укладеного Договору не відповідають його вимогам, і на ч.2 ст.235 ЦК України, вказуючи, що Договір є нікчемним, і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається, в резолютивній частині зустрічної позовної заяви заявлено про визнання недійсним окремих пунктів Договору. Вважає, що в зустрічній позовній заяві порушено п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме зміст зустрічної позовної заяви внаслідок змішування різних за правовим змістом і наслідками правових підстав для задоволення позовних вимог не дає змоги встановити обраний позивачем спосіб захисту порушеного права. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою відмовити.

09.03.2023 року від представника ТОВ «АІА Фінанс Груп» надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю (а.с.192).

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, будь-яких заяв від них не надійшло (а.с.188-189).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду.

Судом встановлено, що між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 05.10.2019 року був укладений договір про надання кредиту № 1991262 в електронній формі на умовах індивідуальної пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача та акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с. 4-31).

Факт укладення договору встановлено постановою Сумського апеляційного суду у справі № 583/2120/21 від 12.10.2021 року (а.с. 35-37), що у відповідності до положень п.4 ст.82 ЦК України не потребує доказування.

Згідно п.п. 1.1 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

В п. 2.1 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту зазначено, що договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника.

Відповідно до п. 2.2 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених Договором, зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов Договору.

Згідно з п. 2.10 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 Договору, в останній день строку користування Кредитом.

В п. 2.11 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту починаючи з четвертого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно з вказаним пунктом Договору виникає у позичальника в строк до 3 днів з моменту направлення відповідної вимоги кредитодавцем позичальнику засобами зв`язку відповіднодо п. 9.3 договору.

Відповідно до п.8.1 пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту укладений сторонами Договір діє протягом 10 (десяти) років.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Отже, суд дійшов висновку, що дії сторін справи з укладення кредитного договору №1991262 у формі електронного договору відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини першої статі 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Оскільки відповідач за первісним позовом до 04.11.2019 року не повернув кредит в сумі 1500 грн. та суму відсотків за його користування в розмірі 475 грн., останній порушив зобов`язання перед товариством.

Отже, вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 указаних сум складових спірної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Представник відповідача - адвокат Цуркан В.І. в зустрічній позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 взагалі не отримав від ТОВ «АІА Фінанс Груп» грошові кошти, чим позбавив відповідача можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі, однак вказане твердження спростовується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06.02.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 05.10.2019 року були зараховані кошти в розмірі 1500 грн. на його рахунок НОМЕР_1 (а.с.184 ).

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 617 ЦК України).

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог ТОВ «АІА Фінанс Груп» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості із процентів за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 16695 грн. та 206,90 грн. інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, указані норми ЦК України передбачає право кредитора стягувати з позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, відсотки з простроченої суми, розмір яких установлюється договором. Якщо сторони Договору не визначили таких умов та розмір відсотків, то кредитор має право на стягнення 3% річних простроченої суми.

Згідно з пунктом 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 5017/1987/2012 відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Аналогічна правова позиції викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №910/21449/17, від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 05.06.2019 у справі № 907/955/16.

Укладений сторонами справи кредитний договір від 05.10.2019 року відповідно до пункту 8.1 діє протягом 10 років і припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено з дня закінчення такого строку; повного погашення грошових зобов`язань позичальника за договором; в інших випадках встановлених Договором (пункт 8.3 Договору).

Представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» посилається на те, що сума процентів в розмірі 16695 грн. за період прострочення нараховані на прострочену суму кредиту 1500 грн. відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, але за відсотковою ставкою, яка передбачена пунктом 2.11 Договору, яка застосовується у разі неповернення позичальником кредиту у строк кредитування.

Суд погоджується з доводами представника ТОВ «АІА Фінанс Груп» про те, що ОСОБА_1 , який допустив прострочення і своєчасно не повернув кредит в сумі 1500 грн. з відсотками за його користування зобов`язаний відповідно до статті 625 цього Кодексу сплатити відсотки за період прострочення з 04.11.2019 року, тобто за період неправомірного користування грошовими коштами.

Оскільки укладений сторонами Договір встановлює інший розмір процентної ставки за користування кредитом - 1,5 % від отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, тому ОСОБА_1 , який погодився на укладення договору на умовах викладених у публічній оферті, має оплатити позивачу проценти за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 16695 грн. та 206,90 грн. інфляційних втрат відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Крім того, передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Відтак, вимоги ТОВ «АІА Фінанс Груп» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме сума кредиту - 1500 грн. + проценти згідно заявки - 475 грн.+ проценти згідно п.2.11 договору - 16695 грн. та + інфляційні витрати, згідно ст.625 ЦК України = 18876,90 грн.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Так, позивач за зустрічним позовом на підтвердження своїх доводів посилається на те, що кредитний договір має ознаки недійсності, оскільки при укладенні спірного правочину ТОВ «АІА Фінанс Груп», використало нечесну підприємницьку практику, приховало від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надало грошові кошти, чим позбавило позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі, крім того не було надано ОСОБА_1 , як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування.

Однак, такі твердження позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

З наданої ТОВ «АІА Фінанс Груп» Індивідуальної пропозиції (оферти) № 1991262 від 05.10.2019 року, вбачається, що при оформленні договору про надання кредиту позивачу, були заповнені усі розділи, що містять інформацію з персональними даними ОСОБА_1 (а.с.16). Зокрема, мається прізвище, ім`я, по-батькові позивача за зустрічним позовом, серія та номер його паспорту, адреса реєстрації та проживання, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер мобільного телефону.

Також ТОВ «АІА Фінанс Груп» надано й паспорт споживчого кредиту, яки підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А7390(а.с.29), в якому надана повна інформація про умови споживчого кредиту.

Як вбачається із довідки ТОВ «Платежі онлайн Україна», грошові кошти в сумі 1500 грн. по кредитному договору 1991262 від 05.10.2019 року перераховані ОСОБА_1 05.10.2019 року (а.с.32), це також підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06.02.2023 року.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом, як на підставу своїх позовних вимог, на те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, то відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів`у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Стаття 19 вищезазначено Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Доводи позивача за зустрічним позовом щодо того, що умови кредитного договору є несправедливими, так як сума компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту є завищеною, суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк 30 днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була йому відома в момент укладення договору.

Під час судового розгляду на підставі наданих сторонами доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору.

Згідно ч.1ст.215 ЦК України та відповідно до роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним.

Втім, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем за зустрічним позовом не доведено.

На переконання суду, саме ОСОБА_1 ініціював укладення такого договору, підписавши кредитний договір з використанням цифрового підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача.

Суду не було надано доказів на спростування зазначеного.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.5ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 в обґрунтування свого зустрічного позову не надав суду належних допустимих переконливих доказів, порушень його прав судом не встановлено, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ч. 2. ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача за первісним позовом надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 21-3 від 01.09.2021 року, копію додаткової угоди № 2 від 11.11.2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 21-3 від 01.09.2021 року; копію акту № 211116-1 від 16.11.2021 року про надання послуг згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021 року про оплату послуг по наданню правової допомоги в сумі 5944,97 грн.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Крім цього, як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем за первісним позовом при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується квитанцією від 06.12.2021 року № 2301, який підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 5, 7, 12, 13, 141, 76-81, 141, 263-265, 272, 279, 280-284 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (місце знаходження: м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1Б, код ЄРДПОУ 41184403) до ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (місце знаходження: м. Київ, вул. Михайлівська, буд. 15/1Б, код ЄРДПОУ 41184403) заборгованість в розмірі 18876,90 грн. та судові витрати у сумі 5270,00 грн., а всього 24146,90 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» про захист прав споживача - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення. В разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено 09 березня 2023 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Т.О. Ярошенко