Провадження № 22-ц/801/403/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 рокуСправа № 127/12191/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Євро» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Євро» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

В червні 2022 року ТОВ «Він-Євро» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи тим, що при перевірці фінансових рахунків та фінансової діяльності товариства у 2022 році, власником ТОВ «Він - Євро» виявлено факт виведення грошових коштів з банківського рахунку товариства у сумі 50 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 . При цьому вказує, що ніяких договорів поворотної фінансової допомоги 11.05.2021 року з ОСОБА_1 не укладалось, будь - яких цивільно - правових та господарських відносин із відповідачем ТОВ «Він - Євро» не мало.

Представник ТОВ «Він - Євро» при зустрічах з ОСОБА_1 намагався даний спір вирішити мирним шляхом, однак прохання щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 50 000,00 грн. були проігноровані. 02.05.2022 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів, однак дана вимога повернулася без реагування.

У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він - Євро» безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 59717,12 грн., з них 50 000,00 грн. - основний борг, 1 504,11 грн. - 3% річних від простроченої суми, 8 213,01 грн. - інфляційні збитки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ТОВ «Він-Євро» - адвокат Огородник О.М. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що при перевірці фінансових рахунків та фінансової діяльності товариства у 2022 році, власником ТОВ «Він - Євро» виявлено факт виведення грошових коштів з банківського рахунку товариства у сумі 50 000,00 грн. поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 .

Згідно платіжного доручення № 8 від 11.05.2021 року зазначено призначення платежу: поворотна фінансова допомога згідно договору № 3 від 11.05.2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а також позивач не довів, що набуття позивачем грошових коштів є безпідставним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з вказаних положень судовому захисту підлягає саме порушене право, а відсутність доказів щодо наявності порушеного права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення № 8 від 11.05.2021 року ТОВ «Він - Євро» перерахувало грошові кошти у сумі 50 000,00 грн. ОСОБА_1 , в якому зазначено призначення платежу: поворотна фінансова допомога згідно договору № 3 від 11.05.2021 року.

Отже з урахуванням наданої квитанції не можна зробити висновок що грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 були перераховані безпідставно, оскільки в платіжному дорученні чітко вказано призначення даного платежу.

Крім того, згідно пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні, останній за усною домовленністю надавав ТОВ «Він - Євро» логістичні послуги, пов`язані з перевезення, в результаті чого позивачем було перераховано на його рахунок грошові кошти за наданими ним реквізитами.

Разом з тим, позивач стверджує, що ніяких договорів з ОСОБА_1 не укладав, однак при цьому йому були достовірно відомі банківські реквізити відповідача.

Апеляційний суд звертає увагу, що грошові кошти в сумі 50 000 грн були перераховані безпосередньо на банківський рахунок (IBAN), який належить відповідачу, з зазначенням реквізитів отримувача, що свідчить про те, що ТОВ «Він - Євро» перерахувало вказані гроші не помилково та без правової підстави, а навпаки грошові кошти перераховані цілеспрямовано на банківський рахунок ОСОБА_1 з зазначенням призначення платежу.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вірно встановив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що набуття ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 50 000 грн були безпідставними, тобто набутими без правової підстави.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Він-Євро» слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він-Євро» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко