РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/2321/21

Провадження № 22-ц/4815/98/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Омельчук Д.В. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2022 року, ухвалене в складі судді Кушнір Н.В., повний текст якого складено 05 серпня 2022 року у справі № 570/2321/21,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подруж.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 жовтня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 19 червня 2014 року.

Покликаючись на порушення її права спільної сумісної власності подружжя на спільно нажите майно та не вирішення питання щодо його розподілу після розлучення з відповідачем ОСОБА_1 з урахуванням уточненям позовних вимог, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за адресою: с.Голишів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер :10:000:0308), грошові кошти у розмірі 181 425 грн. 00 коп., які є вартістю зернозбирального комбайну марки Volvo BM 830, модель S 830, 1980 року випуску; грошові кошти у розмірі 217 890 грн. 00 коп., які є вартістю автомобіля марки Volkswagen, модель LT35, 2006 року випуску; грошові кошти у розмірі 250 670 грн. 00 коп., які є вартістю автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 311 CDI, 2004 року випуску.

Поділити земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за адресою: с.Голишів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер :10:000:0308), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 324 992 грн. 50 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2022 року задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 : земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за адресою: с.Голишів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер :10:000:0308), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

грошові кошти у розмірі 181 425 грн. 00 коп., які є вартістю зернозбирального комбайну марки Volvo BM 830, модель S 830, д.н.з. НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , 1980 року випуску;

грошові кошти у розмірі 217 890 грн. 00 коп., які є вартістю автомобіля марки Volkswagen, модель LT35, 2006 року випуску;

грошові кошти у розмірі 250 670 грн. 00 коп., які є вартістю автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 311 CDI, 2004 року випуску;

Поділено земельну ділянку площею 0,20 га, яка розташована за адресою: с.Голишів Рівненського району Рівненської області (кадастровий номер :10:000:0308), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію від вартості спільно нажитого майна у розмірі 324 992 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 6 683 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Покликається на те, що суд визнав спільною сумісною власністю та поділив майно, якого не було у сторін на час вирішення справи. Зокрема, суд поділив земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер :10:000:0308 якої не існувало як об`єкту цивільних прав на час винесення оскаржуваного рішення.

Зазначає, що 16.09.2014 року була проведена державна реєстрація земельних ділянок в с. Голишів Рівненського району цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1211 га кадастровий номер :10:000:0387 та площею 0,0789 га кадастровий номер :10:000:0386, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру. Вказує, що в цій частині позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови в позові.

Також заявник посилається на те, що судом залишено поза увагою, що автомобіль Volkswagen, модель LT35, 2006 року випуску було відчужено відповідачем в період зареєстрованого шлюбу між сторонами.

Окрім того, вважає безпідставним висновок суду щодо того, що позивач не пропустила строк звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що сторони перебували в шлюбі з 14 жовтня 1997 по 19 червня 2014.

У період шлюбу сторонами придбано: вантажний автомобіль марки Mеrsedes-Benz, модель Sprinter 311CDI, 2004 року випуску, вантажний автомобіль марки Volkswagen модель LT46, 2003 року випуску, зернозбиральний комбайн марки Volvo 830, земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер :10:000:0308 в с.Голишів Рівненського району Рівненської області на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року за 31920 грн.

16.09.2014 року спірній земельній ділянці було присвоєно два кадастрові номери :10:000:0387 та номер :10:000:0386 (141-146).

Вартість зернозбирального комбайну марки Volvo BM 830 станом на 01 жовтня 2021 року становить 181 425,00 грн., станом на 27 травня 2021 року вартість автомобіля марки Volkswagen, модель LT35, 2006 року випуску - 217 890,00 грн; автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 311 CDI, 2004 року випуску - 250 670,00грн.

Вартість підтверджена довідкою оцінювача ПП «Експерт-Сервіс-Альфа».

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша статті 60 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц вказано, що: «визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля та автобуса, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру грошової компенсації, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи».

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що автомобілі Volkswagen, Mercedes-Benz та зернозбиральний комбайн Volvo BM 830 відчужено без відома та згоди ОСОБА_1 , обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 324 992 грн. 50 коп.

Доказів того, що автомобіль Volkswagen, який був відчужений 31.05.2014 в інтересах сім`ї суду не надано, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставні.

Заперечуючи вартість спірного рухомого майна ОСОБА_2 будь яких доказів на спростування середньо ринкової вартості майна на час розгляду справи суду не надав. Клопотань щодо проведення експертної оцінки не заявляв, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності з таких підстав.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 202/3004/16-ц (провадження № 61-774св20) зроблено висновок, що «вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19) зроблено висновок, що «обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15)».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Убачається, що про порушення свого права спільної сумісної власності подружжя вона дізналася у березні 2020 року із позовної заяви у справі №570/5834/19, оскільки після розлучення продовжували спільно проживати з чоловіком однією сім`єю та вести спільне господарство до квітня 2018 року.

Відповідач не довів, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати позивачем раніше.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Омельчук Д.В. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 березня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.