Справа №333/1338/21
Пр. № 2/333/85/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

представника позивача: Мальцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по кредитному договору, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання кредитного зобов`язання, витрат на правничу допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.

20.01.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490931248, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 667,01 грн. зі строком повернення коштів до 21.01.2019 року, сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 39,9% річних.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8 667,01 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до Відповідачки, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачки, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачки, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 05.01.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 38 745,72 грн. (Тридцять вісім тисяч сімсот сорок п`ять гривень 72 копійки), з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 8 667,01 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 13 749,90 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6928,81 грн., заборгованість з пені - 9 400,00 грн.

Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 490931248 від 20.01.2015 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 573,06 грн. за період з 01.01.2018 р. по 30.11.2020 р. та 3% річних у розмірі 780,74 грн. за період з 05.01.2018 р. по 05.01.2021 р., подвійної облікова ставка НБУ у розмірі 1 362,29 грн. за період з 05.01.2020 р. по 05.01.2021 р.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача загальний розмір заборгованості 42 461,81 грн. (Сорок дві тисячі чотириста шістдесят одна гривня 81 копійка), з яких: нараховані 3% річних - 780,74 грн.; втрати від інфляції - 1 573,06 грн.; подвійна облікова ставка НБУ - 1 362,29 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 8 667,01 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги -13 749,90 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 6928,81 грн., заборгованість з пені - 9 400,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. та витрати на сплату судового збору.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 р. відкрите провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.

Відповідачка скористалася своїм процесуальним правом та надала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для пред`явлення заявлених ним позовних вимог, враховуючи, що кредитним договором передбачено погашення заборгованості черговими платежами. Також відповідач вважає, що позивач не мав пред`являти вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період поза межами строку дії кредитного договору; заявлений розмір правових витрат є завищеним.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не надає свого альтернативного розрахунку боргу, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Позивач вважає, що заявлені ними вимоги не є додатковими в розумінні ст. 266 ЦК України. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивачем був наданий весь необхідний пакет документів на підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу. З огляду на вищевказане, представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що в постановах Верховного Суду на які посилається позивач, відсутні вказівки щодо обов`язку відповідача надавати свій контр розрахунок боргу, позиція відповідача щодо заявлених вимог викладена у відзиві, і заявлені доводи у відповіді позивача на відзив, не спростовують аргументи відповідача, зазначені у цьому відзиві. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні в дистанційному порядку, на задоволенні позовних вимог наполягав, та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові та у відповіді на відзив.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені. В матеріалах справи мітиться клопотання представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, з урахуванням позиції, викладеної відповідачем в заявах по суті спору.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20.01.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №490931248.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог.

Згідно п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до п. 1 цього Договору, цей договір складається з двох розділів. Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього договору. Використання в подальшому тексті терміну означає «Договір» означає Розділ №1 та Розділ №2, а також усі додатки до нього.

Позивачем надано суду копію Анкети-заяви позичальниці ОСОБА_2 , кредитного договору з Розділом №1 «Базові умови кредитування», додатку №1 до цього Договору (Т. 1 а.с. 10, 11-13). Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на який йдеться посилання у договорі, суду не надано.

Відповідно до п. 2 Договору (Розділу №1), наданого суду, сума кредиту складає 8 667,01 грн., процентна ставка за користування кредитом становить 39,9 % річних., тип процентної ставка фіксована, дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 21.01.2019 року

Згідно з п. 2.6. Договору (Розділу №1), порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених в цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Як вбачається, з Додатку № 1 цього Договору (Графіку платежів), відповідачка мала здійснювати щомісячні платежі в строк до 21 числа кожного місяця.

Відповідно п. 4 Договору (Розділу №1), позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором (далі - Прострочення платежу) сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене Позичальником Прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення Прострочення Платежу. При цьому у випадку, якщо Прострочення платежу триває 5 (п`ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту. Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного Прострочення платежу. Всі інші умови сплати , штрафних санкцій за цим Договором, визначені Сторонами у Розділі № 2 цього Договору.

Відповідно до виписки особового рахунку позичальниці ОСОБА_2 (Т. 2 а.с. 3), кредитодавцем АТ «Альфа Банк» були виконані зобов`язання за цим кредитним договором та переховані на її рахунок кредитні кошти у сумі 8667,01 грн.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1 (позивачем надано витяг з цього Договору (Т. 1 а.с. 23), відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Відповідно до Додатків до зазначеного Договору факторингу (Т. 1 а.с. 94-98, 110), ПАТ «Альфа-Банк» передано ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за вказаним кредитним договором в межах суми по тілу кредиту у розмірі 8667,01 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 4895,96 грн.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-ІКІ/ВЕСТА (Т. 1 а.с. 24-38), відповідно до якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником ОСОБА_2 . Відповідно до Додатків до зазначеного Договору факторингу (Т. 1 а.с. 99-102), ТОВ «Кредитні ініціативи» передано ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги за вказаним кредитним договором в межах суми по тілу кредиту у розмірі 8667,01 грн., відсотків за користування кредитом у ромірі 13529,35 грн., та пені у розмірі 9400,00 грн.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 (Т. 1 а.с. 39-51), відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490931248 від 20.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником ОСОБА_2 . На підставі цього вищевказаного договору від 16.01.2019 р. ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права. Відповідно до Додатків до зазначеного Договору факторингу (Т. 1 а.с.103-106), ТОВ «ФК «ВЕСТА» передано ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за вказаним кредитним договором в межах суми по тілу кредиту у розмірі 8667,01 грн., відсотків за користування кредитом у ромірі 13749,90 грн., та пені у розмірі 9400,00 грн.

З виписок по особовому рахунку позичальниці ОСОБА_2 , розрахунку заборгованості ( Т. 2 а.с. 3- 12, 84), вбачається, що відповідач не виконувала свої кредитні зобов`язання та не здійснювала щомісячну сплату платежів з повернення тіла кредиту та сплати процентів за користуванням кредитними коштами, відповідно до погодженого сторонами Графіку платежів), внаслідок чого з період з 20.01.2015 р. по 21.01.2019 р. (строк закінчення дії кредитного договору) утворилась заборгованість по тілу кредиту 8667,01 грн. та по сплаті відсотків - 13749,90 грн. Також відповідно до даного розрахунку, відповідачка має заборгованість по сплаті штрафу, передбаченого п. 4 Договору (Розділу №1), за вищевказаний період на суму 9400,00 грн., при цьому дана сума безпідставно в додатках до вищевказаних договорів факторингу та в позові зазначається, як пеня, яка вищевказаним Розділом №1 кредитного договору взагалі не передбачена.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання боргу по тіло кредиту у розмірі 8667,01 грн., по сплаті відсотків - 13749,90 грн., неустойки у вигляді штрафу на суму 9400,00 грн., який виник за період дії цього кредитного договору, порушене відповідачкою.

Відповідачем заявлено про застосування до пред`явлених вимог наслідків спливу позовної давності.

Вирішуючи дану заяву відповідача суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Автономія волі при збільшенні позовної давності не обмежена. Можливість збільшення позовної давності стосується як загальних, так і спеціальних строків позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину» (даний закон набрав чинності 02.04.2020).

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Такі правові висновку викладені в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21.

Відомості про наявність домовленостей сторін цього кредитного договору про збільшення строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що:

«за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

Дані правові висновки застосовані Верховним Судом і в постановах від 30 червня 2022 року по справі № 947/25785/19, від 21 вересня 2022 року у справі № 206/3009/15-ц

В даному кредитному договорі (п. 2.6. Розділу №1) передбачений обов`язок позичальника відповідача по справі повертати отримані кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користування, встановлені договором комісії, шляхом здійснення щомісячних чергових платежів, до 21 числа кожного місяця, відповідно до графіка платежів. Отже, в даному випадку перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

З розрахунку заборгованості та вищевказаних виписок (Т. 2 а.с. 3-12, 84) вбачається, що оплата на погашення тіла кредиту та процентів за його користування, не здійснювалася відповідачкою взагалі. Отже, перебіг позовної давності по даним позовним вимогам не переривався. За невиконання цих вимог п. 4 Договору (Розділ №1) передбачена відповідальність у вигляді штрафу, яка діяла в межах дії строку цього договору.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи дату здійснення щомісячного платежу на виконання умов цього договору 21 число кожного місяця, починаючи з 20.01.2015 р., застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені до 21 березня 2017 року. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за його користування, заявлені в межах строку позовної давності, а саме, за період з 21.03.2017 р. по 21.01.2019 р., у розмірі 5615,43 грн. тіло кредиту, 6262,61 грн. борг за несплачені відсотки. В іншій частині заявлені вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредиту (нараховані до закінчення строку кредитного договору), не підлягають задоволенню, в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Враховуючи встановлений законодавством річний строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення неустойки по даному кредитному договору у розмірі 9400,00 грн., позивач звернувся до суду з цими вимогами 09.03.2021 р. з пропуском строку позовної давності, оскільки строк звернення, навіть за останній нарахований штраф за невиконання умов договору у січні 2019 р., сплив 22.01.2020 р. В зв`язку з чим, заявлені вимоги про стягнення неустойки у розмірі 9400,00 грн., не підлягають задоволенню в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми.

За умовами ст.1049 та ст. 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки ( ВСУ від 07.09.2016 р. у справі за № 6-1412 цс16).

Позивачем зазначено розрахунковий період інфляційних втрат з 01.01.2018 по 30.11.2020 р., і трьох процентів річних за період з 05.01.2018 р. по 05.01.2021 р., що не узгоджується з умовами кредитного договору, в якому, в період строку його дії, вже визначена відповідальність за несплату щомісячних платежів у вигляді штрафу. Строк остаточного повернення кредиту визначено 21.01.2019 р., докази пред`явлення банком вимог до відповідача про дострокове погашення кредиту у строк до 21.01.2019 р. в матеріалах справи відсутні. Відтак в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних за період з 22.01.2019 по 05.01.2021 р. та інфляційні втрати за період з 22.01.2019 р. по 30.11.2020 р. Отже, розмір інфляційних втрат , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 5615,43 грн.*1,182-5615,43 грн. = 1022,01 грн., а розмір трьох процентів річних становить 5615,43 грн.*3%/365дн*714 дн. = 329,54 грн.

Враховуючи вищенаведені правові норми та правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредиту, за період після закінчення строку договору, у розмірі 6928,81 грн. необґрунтовані, в зв`язку з чим не підлягають задоволенні.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1362,29 грн., в розрахунку цієї суми зазначено, що це є пеня, розрахована за період з 05.01.2020 р. по 05.01.2021 р.

Облікова ставка Національного банку України - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

За приписом ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене ст.3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами.

Разом із тим, із преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що дія цього Закону не поширюється на відносини між фізичною та юридичною особами.

Відтак, вимоги про стягнення пені (з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ) у розмірі 1362,29 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язання задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах Закону.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 5615,43 грн. та борг за несплачені відсотки у розмірі 6262,61 грн. за період з 21.03.2017 р. по 21.01.2019 р., три відсотки річних за період з 22.01.2019 по 05.01.2021 р. у розмірі 329,54 грн. та інфляційні втрати за період з 22.01.2019 р. по 30.11.2020 р. у розмірі 1022,01 грн. Загальна сума боргу по цьому кредитному договору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 13 229,59 грн. В іншій частині заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (31,16%)з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 707,26 грн.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а також положення ч. 2 ст. 141, ст. 264 ЦПК України, суд вирішує, що заява позивача про стягнення на його користь витрат на правову підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судові витрати складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав наступні докази: договір від 21 грудня 2019 року №21-12/2019 про надання правничої допомоги, укладений між ТзОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Вердикт Капітал» (Т. 1 а.с.67-70); платіжне доручення від 26 січня 2021 року №177920003 на суму 200000 грн. (Т. 1 а.с.71); заявку на надання юридичної допомоги від 04 січня 2021 року №101 на суму 20000 грн. (на наступні послуги: надання усної консультації 1500 грн, надання усної консультації 1 500 грн, надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 9 000 грн. (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів 8 000 грн. (4 години) (Т. 1 а.с.72); витяг з акта №10 про надання юридичної допомоги від 04 січня 2021 року на суму 20000 грн. (список наданих послуг та витрачений час є аналогічним наведеному вище) (Т. 1 а.с.73).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві відповідач вважає, що заявлені витрати позивача на правничу допомогу завищеними, при цьому клопотання про зменшення розміру витрат з відповідним обґрунтуванням не заявляє.

Позовні вимоги у справі задовольняються частково на 31,16%, а тому на користь позивача стягується із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6231,29 грн.

Відповідачем у відзиві заявлено, що відповідачка в зв`язку з одруженням змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 », документів на підтвердження цієї обставини суду не надала, позивач відносно цієї обставини не заперечував.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по кредитному договору, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання кредитного зобов`язання, витрат на правничу допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» () заборгованість за кредитним договором № 490931248 від 20.01.2015 року у загальному розмірі 13 229,59 грн. (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень 59 копійок), яка складається з: заборгованості, за період з 21.03.2017 р. по 21.01.2019 р., по тілу кредиту у розмірі 5615,43 грн. та боргу за несплачені відсотки у розмірі 6262,61 грн.; 3% річних за період з 22.01.2019 по 05.01.2021 р. у розмірі 329,54 грн.; інфляційних втрат за період з 22.01.2019 р. по 30.11.2020 р. у розмірі 1022,01 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» () понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 707,26 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі: 6231,29 грн.

В іншій частині, заявлені позовні вимоги, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складений 06.03.2023 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова