2/465/580/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20.03.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань Старух Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики.

В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 21.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в присутності свідків було укладено договір безпроцентної позики у простій письмовій формі із підписанням розписки. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти у сумі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США. Факт отримання від позивача грошових коштів у сумі 10 000,00 доларі США також підтверджується розпискою, написано відповідачем у день укладення договору позики в присутності свідків. У відповідності до положень пункту 2 Договору позики позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю готівкою протягом восьми місяців рівними частинами по 1250,00 доларів США суму позики, отриману за цим договором, кінцеву суму повинен сплатити не пізніше 30 липня 2020 року включно. У вищевказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача усно з проханням повернути гроші, на що відповідач зазначав, що обов`язково їх поверне на наступний день або тиждень, однак цей строк повернення весь час відкладався. На даний час відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.11.2019 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 12.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2023 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання на з`явився, його представником подано клопотання про розгляд справи у його відсутності та в такому просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, хоча неодноразово, належним чином повідомлявся про час та місце таких (шляхом надсилання судових повісток засобами поштового зв`язку), відзиву на адресу суду не направляв.

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 . За цією адресою відповідачу неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 21.11.2019 року ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що станом на 21.11.2018 року становило 241 800 грн., та зобов`язався повернути грошові кошти шляхом сплати по 1250 доларів США щомісячно до 30.07.2020 року. Вказана розписка складена у присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання умов договору позики від 21.11.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі, відповідно до пункту 2 якого позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю готівкою протягом восьми місяців рівними частинами по 1250,00 доларів США суму позики, отриману за цим договором, кінцеву суму повинен сплатити не пізніше 30.07.2020 року включно.

Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 30.07.2020 року не повернув.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст.625 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із розписки від 21.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 10 000 доларів США.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача в користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 21.11.2019 року в загальній сумі 10 000 доларів США.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача в користь позивача слід стягнути 2925 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.11.2019 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2925 (дві тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Величко О.В.