Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 199/927/22

провадження № 61-2432ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - AT «Дніпрогаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у сумі 51 800,91 грн, а також судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , надавалися послуги газопостачання та за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 14 травня 2018 року представниками AT «Дніпрогаз» за адресою відповідачів припинено газопостачання у зв`язку з наявною заборгованістю за послуги з постачання, шляхом встановлення видмикаючого пристрою (пломба № С42626095) та складено акт № 550-18 про припинення газопостачання. Письмових звернень від відповідачів про відновлення газопостачання на адресу позивача не надходило. Натомість, 23 жовтня 2021 року представниками AT «Дніпрогаз» за адресою відповідачів виявлено самовільне відновлення газопостачання, що свідчить про наявність порушення, передбаченого частиною першою глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, згідно з якими до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване відновлення газоспоживання. У зв`язку з цим, за виявленим фактом складено акт про порушення № DZ 003549, відповідно до норм глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, однак відповідач ОСОБА_1 відмовився від підписання акту про порушення. Споживачу надано копію складеного у його присутності акту про порушення та запрошено на засідання комісії Оператора ГРМ з розгляду актів про порушення 25 жовтня 2021 року на 14 год 00 хв. Оскільки, відповідач не з`явився на засідання, розгляд акту перенесено на 08 листопада 2021 року, про що відправлено лист з запрошенням на адресу останнього. 08 листопада 2021 року відповідач повторно не з`явився на засідання комісії з розгляду актів про порушення. Відповідно до вимог глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, комісією за відсутності споживача було розглянуто акт про порушення від 23 жовтня 2021 року № DZ 003549, прийнято рішення про його задоволення та складено акт-розрахунок необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період з 23 квітня 2021 року по 22 жовтня 2022 року на суму 51 800,91 грн, що відображено в акті-розрахунку необлікованого об`єму природного газу.

Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року закрито провадження у справі за позовом АТ «Дніпрогаз» в частині вимог до ОСОБА_2 , у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дніпрогаз» 51 800,91 грн збитків, що становлять вартість необлікованого об`єму природного газу. Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 у лютому 2023 року подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 51 800,91 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зокрема зазначає, що факт накладення субсидіарних боргових зобов`язань на всіх мешканців житла носить соціально значимий характер для громадян України щодо неправомочності публічного договору постачання газу населенню у разі смерті власника житла без переукладення договору і переоформлення особового рахунку споживача.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Таким чином, заявник не зазначив в чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду судом касаційної інстанції справи з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак