ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2097/23 Справа № 190/1207/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Биліни Т.І., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного Товариства «Українська залізниця»в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» Структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця»в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» Структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» Структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, обґрунтовуючи позов тим, що він з 09.12.2021 року наказом №65/ос від 09.12.2021 був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, як особа, яка відмовилась (ухилилась) від проведення обов`язкового щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Таке відсторонення від роботи він вважає втручання у його право на працю та право заробляти працею на життя, а даний наказ протиправним, оскільки до спірних правовідносин неможливо застосувати положення постанови Кабінету Міністрів України, а закони, які передбачають право роботодавця відсторонювати від роботи працівників, які відмовилися від вакцинації проти респіраторної хвороби COVID-19 відсутні. Тому у грудні 2021 року він звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі «Центр будівництва та ремонту колії» структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про визнання протиправним та скасування наказу №65/ос від 09 грудня 2021 року АТ «Українська залізниця» про відсторонення його від роботи з 09 грудня 2021 року. Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року скасовано та ухвалено нове. Яким визнано незаконним та скасовано наказ №65/ос від 09 грудня 2021 року АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року. Наказом №19/ОС від 18.02.2022 року ОСОБА_1 складача поїздів 6 розряду цеху ремонтно-колійних робіт було допущено до виконання роботи з 19 лютого 2022 року на підставі висновку лікаря від 18.02.2022 року щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. В період з 09.12.2021 року, тобто з дня відсторонення його від роботи було призупинено виплату заробітної плати до 18.02.2022 року включно. Виходячи з цього, за період з 09.12.2021 року по 18.02.2022 року, тобто за час вимушеного прогулу підлягає до стягнення невиплачена середня заробітна плата. Просить суд стягнути на його користь з структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція філії «Центр будівництва та ремонту колії» АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37073 грн.89 коп.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року по 18 лютого 2022 року включно в розмірі 37073 (тридцять сім тисяч сімдесят три) грн. 89 коп.

Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Не погодившись із рішенням суду, АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» Структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція подала апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Судом встановлено, що згідно копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року (а.с.5-9), - заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року скасовано та ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ №65/ос від 09 грудня 2021 року АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 09 грудня 2021 року.

Згідно копії наказу АТ «Українська залізниця» філія «Центр з будівництва та ремонту колії» структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція від 18.02.2022 року №19/ос (а.с.12-13), - ОСОБА_1 , складача поїздів 6 розряду цеху ремонтно- колійних робіт, допустити до роботи з 19 лютого 2022 року до 12 травня 2022 року на підставі його заяви та копії висновку лікаря від 18.02.2022 р. щодо наявності протипоказань щодо вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-СоV-2 (форма №028-1/о) виданого закладом охорони здоров`я, дійсного до 12.05.2022 р.

Відповідно до довідки про доходи (а.с.14), - ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за жовтень 2021 року в сумі 17671,28 грн., та за листопад 2021 року в сумі 14106,35 грн.

Також встановлено, що право позивача на працю з відповідною оплатою, безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу від 09 грудня 2021 року № 65/ос «Про відсторонення від роботи», тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд врахував, що за наказом від 18 лютого 2022 року № 19/ос ОСОБА_1 поновлено на роботі з 19 лютого 2022 року до 12 травня 2022 року, а тому дійшов вірного висновку про необхідність виплатити позивачу заробітну плату за увесь час відсторонення від роботи, починаючи з 09 грудня 2021 року до 18 лютого 2022 року включно, розрахунок якої має бути здійснено згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року (а.с.5-9) у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівництва та ремонту колії структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція (далі АТ Українська залізниця) про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача у наказі № 65/ос від 09 грудня 2021 року стало посилання на лист-ознайомлення працівника про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19.

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Вказаною вище постановою Дніпровського апеляційного суду позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівництва та ремонту колії структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи задоволені.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 65/ос від 09 грудня 2021 року Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівництва та ремонту колії структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 09 грудня 2021 року та стягнено з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

За наказом від 18 лютого 2022 року № 19/ос ОСОБА_1 поновлено на роботі з 19 лютого 2022 року до 12 травня 2022 року. Відповідно до довідки про доходи (а.с.), - ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за жовтень 2021 року в сумі 17671,28 грн., та за листопад 2021 року в сумі 14106,35 грн.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч.1.с. 94 КЗпП України).

Згідно наказу № 112/ОС від 09.12.2021 року з 09.12.2021 року позивач був позбавлений можливості працювати та відповідно отримувати заробітну плату.

Положення ст. 235 КЗпП України встановлюють, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, вказаною нормою встановлено відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення його позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СOVID-19, є необґрунтованими, оскільки таке відсторонення від роботи визнано судом незаконним.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівництва та ремонту колії» Структурного підрозділу П`ятихатська колійна машинна станція - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.І.Биліна

С.А.Зайцева