ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/685/22

Головуючий у першій інстанції Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/400/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути на їх користь:

- заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 26.09.2019 у розмірі 165 566,92 грн солідарно з відповідачів;

- судові витрати у розмірі 2 483,50 грн, а саме в рівних частках з кожного з відповідачів по 1241,75 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 26.09.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 272 090,52 грн шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ПрАТ «Чернігів-Авто» в розмірі 264 191,20 грн за придбання транспортного засобу та на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні та використанні кредиту в розмірі 7 899,32 грн.

Відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредитні кошти та сплачувати проценти до 25 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 6 330,00 грн, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.09.2024. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався у порядку та у розмірі, встановленому п. 3.10 договору, сплачувати проценти в розмірі 13,99 % річних.

Цієї ж дати в забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладені договори поруки № 0 (основний борг), № 0 (проценти та інші платежі), відповідно до умов яких поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання боржником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Всупереч умов договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 належним чином та в повному обсязі не сплачував суму заборгованості по кредиту та процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Зазначене стало підставою для направлення письмової вимоги відповідачам про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вимогу банку не задовольнили, заборгованість не погасили в повному обсязі, яка станом на 09.05.2022 становить 165 566,92 грн. та складається з: 153 948,06 грн заборгованість за кредитом, 11 618,86 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.09.2019 у розмірі 165 566,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» 1 241,75 грн на повернення судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» 1 241,75 грн на повернення судового збору.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 29.11.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року у справі № 738/685/22 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити АТ «Укрсиббанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність рішення фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належні і допустимі докази отримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості суду надані не були, оскільки вимога мала бути направлена цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення. Вказане свідчить, що ОСОБА_1 вимогу банку від 06.05.2022 не отримував, а отже, позивач порушив обов`язковий досудовий порядок вирішення спору, який передбачений Законом України «Про споживче кредитування».

Заявник зазначає, що при проведенні позивачем розрахунку заборгованості не було враховано, що 16.09.2022 ним частково погашений борг в сумі 6 400,00 грн.

Вважає, що одноразова комісія за надання послуг по управлінню кредитом в сумі 7 899,32 грн, яка була ним сплачена, має бути зарахована АТ «Укрсиббанк» в рахунок тіла кредиту.

Звертає увагу на те, що у договорі про надання споживчого кредиту передбачена сплата комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 3,99 % від суми кредиту, що складає 1 277,52 грн щомісячно, проте, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються, а розмір такої комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що свідчить про несправедливість умов укладеного між сторонами договору.

Зазначає, що оскільки чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено встановлення у договорі споживчого кредиту умови щодо сплати комісії за обслуговування кредиту, а такі послуги банком повинні надаватись безоплатно, умови укладеного між сторонами договору щодо обов`язкової сплати комісії є нікчемними.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Укрсиббанк» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на відсутність підстав для його скасування.

Відзив обґрунтовано тим, що доводи ОСОБА_1 про порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору не знайшли свого підтвердження, оскільки, направивши боржнику та поручителю вимогу щодо дострокового виконання зобов`язання, банк реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, змінивши строк виконання основного зобов`язання. Зазначена вимога направлялася на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів, проте, лист повернувся у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Банк указує на те, що розрахунок заборгованості є достатнім, зрозумілим та вичерпним, у ньому зазначені терміни та суми погашення та прострочення, ставки, які є необхідними для правильного вирішення справи. Станом на день подання позову зобов`язання щодо погашення заборгованості боржником не виконані.

Наголошує, що в суді першої інстанції відповідач не вказував про платіж, здійснений ним 16.09.2022, проте, його доводи про часткове погашення боргу свідчать про визнання позову, але такі обставини не можуть бути підставою для відмови у позові.

Зазначає, що боржник ознайомлювався з Правилами та Тарифами Банку, з Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, отримав від банку інформацію про умови кредитування, тобто, підтвердив свою згоду на укладення договору, а отже, і мав право протягом 14 днів відкликати свої згоду на укладення кредитного договору. Сторони погодили усі істотні умови договору, в тому числі, і щомісячну сплату за послуги банку, що свідчить про те, що сторони вільно та на власний розсуд погодили умови договору, які не суперечили вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент його підписання, та іншим нормативно-правовим актам.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги банку про дострокове стягнення кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, ОСОБА_2 поручилась перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, а тому наявні підстави для стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 26.09.2019 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу №0 (договір) (а. с. 21).

Умовами договору визначено, що підписуючи вказаний договір позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017 (з усіма змінами та доповненнями):

-умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення;

- умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.

Відповідно до п. 3.1., 3.3. договору кредит надається позичальнику для особистих потреб у розмірі 272 090,52 грн, а саме:

- 264 191,20 грн на придбання транспортного засобу марки Chery, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ПрАТ «ЧернігівАвто»;

- 7 899,32 грн на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) та використанні кредиту.

Позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повернути не пізніше 25 вересня 2024 року, при цьому, згідно умовам договору, може бути встановлено інший термін повернення кредиту (п. 3.7. договору).

Згідно з п. 3.8., 3.9. договору розмір ануїтетного платежу становить 6330 грн, який повинен сплачуватись щомісячно до 25 числа (включно).

Пунктом 4.3. передбачено, що підписанням цього договору позичальник, серед іншого, засвідчує, що він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com.; він ознайомлений зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена постановою ПНБУ від 12.11.2003 № 492; він отримав від банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про споживче кредитування»; він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до договору; що ним отримано примірник цього договору.

26.09.2019 сторонами підписано Додаток № 1 до Договору № 0 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 26.09.2019, яким визначено:

- комісії, її розміри, умови нарахування та порядок їх сплати;

- графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а. с. 22).

26.09.2019 між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договори поруки № (основний борг) та № 0 (проценти та інші платежі) (а. с. 23-25).

Згідно з вказаними договорами ОСОБА_2 поручилась перед АТ «Укрсиббанк» за виконання зобов`язань боржника ОСОБА_1 перед банком, що виникли з основного договору щодо сплати суми основного боргу та сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі, на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках основного договору.

Відповідно до п. 1.3. зазначених договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 272 090,52 грн та 136 045,26 грн протягом строку дії поруки, визначеного у п. 3.1. цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов`язань за основним договором.

Строк дії поруки за вказаними договорами становить 15 років з дати їх укладення (п. 3.1. договорів поруки).

Пунктом 1.4. зазначених договорів поруки визначено, що відповідальність поручителя та боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарною.

Позивач свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу №0 (договір) щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі, що не оспорюється.

Розрахунок заборгованості станом на 17 серпня 2022 року свідчить, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком в сумі 165 566,92 грн, з яких: 153 948,06 грн заборгованість за кредитом; 11 618,86 грн заборгованість за процентами за користування кредитом (а. с. 31-33).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо (стаття 554 ЦК України).

Отже, з огляду на вищезазначене, є доведеним факт укладення сторонами кредитного договору та договорів поруки, а також, те, що боржник, отримавши кредитні кошти, не виконав своїх зобов`язань за договором, допусти прострочення у сплаті ануїтетних платежів, чим порушив взяті на себе зобов`язання, що і стало наслідком настання цивільно-правової відповідальності .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині правомірності заявлених АТ «Укрсиббанк» позовних вимог та наявність підстав для стягнення боргу з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку, проте, в меншому розмірі, ніж просить позивач.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2022 банком відповідачам були направлені досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу № 0 від 26.09.2019, договорами поруки № 0 (основний борг) від 26.09.2019 та № 0 (проценти та інші платежі) від 26.09.2019 та роз`яснено, що у випадку неусунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, банк вимагає виконання усіх зобов`язань за кредитним договором, а саме, сплатити заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 172 588,17 грн, з яких: 153 715,22 грн кредитна заборгованість, 13 032,84 грн прострочена кредитна заборгованість, 5 840,11 грн прострочена заборгованість по відсотках. Вказана сума заборгованості визначена станом на 05.05.2022.

На підтвердження направлення вимог, позивач надав суду тексти досудових вимог, які, як зазначав останній, були направлені відповідачам, копію списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів дванадцяти особам та копію квитанції на відправлення усіх зазначених адресатів у списку поштових відправлень (а. с. 26-28).

Пізніше, до заперечень проти заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду першої інстанції позивачем долучені копії письмових доказів повернення без вручення рекомендованих листів з вимогами, що направлялись обом відповідачам, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 109-110, 112-113).

Так, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 заперечував факт отримання ним досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості, посилаючись на те, що вимога мала б бути направлена цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення і оскільки, банк не надав належних доказів направлення та отримання відповідачами повідомлень (вимог) про дострокове погашення заборгованості, він порушив обов`язковий досудовий порядок вирішення спору, який передбачений Законом України «Про споживче кредитування».

Перевіряючи зазначені доводи відповідача, колегія суддів вважає їх обґрунтованими виходячи із наступного.

У чинній редакції Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 11 передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Як встановлено судом, кредит за Договором про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу № 0 від 26.09.2019 є споживчим, що підтверджено ч. 3 «Умови кредитування» кредитного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту.

Стаття 16 Закону України "Про споживче кредитування" передбачає, що, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" або на підставі частини 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит.

Такі ж висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц та у Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16.

Таким чином, наведені приписи підтверджують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

При цьому, як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати, як вимогу у розумінні статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що докази, надані позивачем на підтвердження направлення відповідачам рекомендованих листів з вимогами про дострокове повернення кредиту, не є належними та не підтверджують отримання останніми вказаних повідомлень, оскільки, таке юридично значиме повідомлення, як вимога про дострокове повернення кредиту, мала б бути направлена цінним листом з описом вкладення та повідомленням про його вручення адресату.

Звідси виходить, що у відповідачів не виникло обов`язку дострокового повернення кредиту, оскільки, матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем були завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, а відповідачами такі вимоги були отримані (такі ж правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 755/11307/17 та у Постанові Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 753/21158/17).

Разом з тим, станом на 05.05.2022 (день направлення банком вимог до боржника та поручителя) існувала прострочена кредитна заборгованість в розмірі 13 032,84 грн та прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 5 840,11 грн.

Визначаючи розмір простроченої заборгованості апеляційний суд виходить із графіку платежів (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 26.09.2019), розрахунку заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, а також, враховує те, що стороною відповідача вказаний розрахунок заборгованості не спростований.

Відповідно до п. 3.7., 3.8., 3.9., 3.10. договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.09.2024, при цьому, згідно умов договору, може бути встановлено інший термін повернення кредиту. Розмір ануїтетного платежу становить 6 330,00 грн, розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 25 числа (включно). Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 13,99 % річних.

Із графіку платежів слідує, що він складається із суми сплати за тілом кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом в загальній сумі як ануїтетні платежі з визначенням у графіку датами внесення чергових платежів.

З урахуванням вищенаведеного, стягненню з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в солідарному порядку підлягає лише прострочена кредитна заборгованість в розмірі 13 032,84 грн та прострочена заборгованість по відсотках в розмірі 5 840,11 грн станом на 05.05.2022, розмір якої підтверджується відповідною довідкою-розрахунком (а. с. 31 зворот, а. с. 33).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, який передбачений Законом України «Про споживче кредитування», знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Доводи відповідача стосовно несправедливості умов укладеного між сторонами договору з огляду на те, що сплата одноразової комісії за обслуговування кредиту повинна надаватись банком безоплатно (має вноситись в рахунок тіла кредиту), а не сплачуватись позичальником окремо, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки, сплата комісії в сумі 7 899,32 грн передбачена умовами договору про надання споживчого кредиту.

Пунктами 3.1., 3.3. договору передбачено, що сума кредиту за договором становить 272 090,52 грн, з яких: 264 191,20 грн на придбання транспортного засобу, 7 899,32 грн на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отримання (встановленні) та використанні, шляхом зарахування на рахунок банку при видачі кредиту з позичкового рахунку позичальника.

Також сплата разової комісії передбачена і умовами додатку № 1 до основного договору, розмір якої складає 2,99 % річних від суми кредиту, наданого на придбання товару та сплачується позичальником за рахунок власних коштів і лише у випадку фінансування комісії за рахунок кредитних коштів, включається до суми ануїтетного платежу.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Також відповідно до статті 12 Закону у договорі про споживчий кредит, крім умов, зазначених в статті 1 зазначеної статті, можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Отже враховуючи, що сторонами були погоджені усі умови договору про надання споживчого кредиту і вони не суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування», сума комісії згідно з договором включається в загальну суму кредиту, яка була надана відповідачу, розрахунок заборгованості останнім не спростований, та з огляду на те, що зобов`язання має виконуватись сторонами належним чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання таких доводів ОСОБА_1 обґрунтованими і такими, що дають підстави для визнання договору нікчемним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при проведенні банком розрахунку заборгованості за кредитним договором не була врахована часткова сплата боргу відповідачем, в даному випадку до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки, боржник має прострочену заборгованість, яку зобов`язаний погасити. Крім того строк дії договору про надання споживчого кредиту не закінчився, тому, вказана сума може бути врахована банком в подальшому при перевірці своєчасного та повного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Укрсиббанк».

Згідно з ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції на користь АТ «Укрсиббанк» було стягнуто 165 566,92 грн, тобто, вимоги задоволені на 100 %. Судовий збір сплачений в сумі 2 483,50 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення про задоволення позовних вимог на суму 18 872,95 грн, тобто позов задоволений на 11 %, з відповідачів на користь позивача має бути стягнутий судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 273,18 грн, а саме по 136,59 грн з кожного.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 3 725,25 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється на 89 %, відповідачу за рахунок позивача належить компенсувати сплачений судовий збір в сумі 3 315,47 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2022 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 вересня 2019 року у розмірі 18 872 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 136 (сто тридцять шість) грн 59 коп у повернення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» 136 (сто тридцять шість) грн 59 коп у повернення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 3 315 (три тисячі триста п`ятнадцять) грн 47 коп за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко