Справа № 214/9630/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_2 , який є представником відповідача ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , який є представником відповідача ОСОБА_3 подав заяву, в якій просить: скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року у цивільній справі № 214/9630/21 і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заяви зазначив наступне. Відповідно до ч.1ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Зазначає, що з вказаним вище заочним рішенням відповідач не згоден, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим передчасно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи та без врахування доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому заочне рішення суду підлягає перегляду з призначенням справи до розгляду в загальному порядку. Вказує, що відповідно до дійсних обставин справи відповідач участі в розгляді даної справи не приймав, про слухання справи належним чином не повідомлявся, взнав про ухвалення рішення суду випадково з веб-порталу судової влади, у зв`язку з чим 18.07.2022 р. направив на електрону адресу суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Відповідно до супровідного листа суду від 22.07.22 №214/9630/21/22714/2022 за підписом керівника апарату суду Є.Бай у відповідь на вказану заяву відповідачу нібито було направлено на вказану заяву копію рішення суду поштою. Зазначає, що насправді вказана обставина не відповідає дійсності, копії позовної заяви з додатками та рішення суду не були направлені відповідачу, що підтверджується долученим до матеріалів справи Актом про неможливість відправлення поштової кореспонденції Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.06.2022 р., відповідно до якого з 10.06.2022 р. Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу не здійснює відправку поштової кореспонденції у зв`язку з відсутністю поштових марок. Відповідно до ч.1 ст. 288 чинного ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що відповідач не отримував і не міг отримувати жодних поштових відправлень від суду, оскільки його повідомлення здійснювалося судом за неналежною адресою. Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК Україниу разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Вказує, що зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №33619 про реєстрацію місця проживання, де відповідач з 30.06.2021 р. (тобто на момент пред`явлення позову 16.11.2021 р.) по теперішній час. Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи вся поштова кореспонденція, в т.ч. узвала про відкриття провадження з повідомлення про час і місце розгляду справи, направлялись відповідачу на адресою: АДРЕСА_2 , за якою відповідач не проживає та знятий з реєстрації з 21.08. 2019 р. При чому з наданої на запит суду адресної довідки суду було достовірно відомо та встановлено, що ОСОБА_3 з 21.08.2019 р. знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради про зняття з реєстрації місця проживання №20596 від 25.11.2021 р. З метою виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України Саксаганським районним судом було направлено два запити щодо доступу до персональних даних стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 до: Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вих. №214/9630/21/1491/2022 від 17.01.2022р.; відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Харківській області вих. №214/9630/21/1501/2022 від 17.01.2022р. У відповідь на останній запит Головне управління ДМС у Харківській області у повідомленні №6301.6.3233/6301.6.3.1-22 від 16.02.2022 обмежилось лише інформацією про те, що ОСОБА_3 не зареєстрований в м. Харкові та області, не надавши інформацію про дату реєстрації за вказаною адресою та відомості про вибуття до нового місця проживання. У відповідь на запит вих. №214/9630/21/1491/2022 від 17.01.2022р. надійшла відповідь вх. 521/2 від 15.02.2022 р. (20.04.2022р), що місце проживання ОСОБА_3 12.09.2013 р. зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , що не є актуальними даними та не відповідає дійсності. 22.04.2022р. судом було направлено відповідачу рекомендованим листом (трекінг відправлення №868) копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками за адресою АДРЕСА_2 . , проте вказаний лист 25.05.22р. було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Також в матеріалах справи міститься роздруківка нібито тексту «Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме», сформованого 28.04.2022 р. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу з метою виклику відповідача у справі. Проте з даної роздруківки не видно на якій веб-сторінці і коли саме воно було розміщено та чи було опубліковано взагалі Верховний Суд у постанові від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, здійснивши аналіз пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Отже, адресат вважається повідомлений, якщо кореспонденцію направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, тоді як повернення надісланої кореспонденції до суду, направленої відповідачу за неналежною поштовою адресою не може вважатися доказом належного інформування відповідача. Вважає, що наразі в матеріалах справи відсутні докази належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Таким чином, відповідач не був повідомлений належним чином про слухання справи та взагалі про її розгляд судом, а тому не міг про це знати та не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки з поважних причин. Вказує, що у зв`язку з не з`ясуванням судом дійсної адреси зареєстрованого місця проживання відповідача судом було прийнято справу до розгляду з порушенням правил територіальної юрисдикції, чим допущено порушення норм процесуального права, передбачених ст. 31, ч. 6-9 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2022 р. у цивільній справі № 214/9630/21 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі нібито за місцем проживання відповідача, що не відповідало дійсності. Відповідно до ч.ч. 6-9 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Зазначає, що оскільки відповідач з 30.06.2021 р. (тобто на момент пред`явлення позову 16.11.2021 р. та відкриття провадження судом 21.04.2022) і по теперішній час зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою місця проживання в АДРЕСА_1 , розгляд даної справи був підсудний Сихівському районному суду м. Львова, у зв`язку з чим справа підлягала передачі за підсудністю до належного суду. Вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення позивачу повідомлення про дату час і місце судового засідання, а справу розглянуто за відсутності обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2022 р. представником позивача адвокатом Неклесою М.М. була подана заява, в якій просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, на підтвердження своїх повноважень адвокатом була додана лише копія договору про надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність. Відповідно до п.4 ч. 3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Наполягає, що ОСОБА_1 не міг вважатися повноважним представником позивача, оскільки відповідно до ч.4. ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до правового висновку, наведеного постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №910/7398/18 зазначено, що саме ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Чинна редакція ГПК України не вимагає надання разом з ордером договору про правничу допомогу, його копії або витягу. Зазначає, що в матеріалах даної цивільної справи відсутній ордер адвоката Неклеси М.М., виданий на підставі договору про надання правничої допомоги, що є єдиним належним підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта, що узгоджується з п. 11 Положення про ордер № 41. Навпаки, відповідно до правової позиції, викладеної в Ухвалі Верховного Суду від 02.07.2018 у справі №910/17956/17 зазначено, що договір про надання правничої допомоги (за відсутності ордера, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства) не є достатнім та належним доказом повноважень адвоката в процесі. Оскільки, договір про надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність не є належними та допустимим документами, що підтверджують повноваження на представництво позивача, суд мав винести ухвалу про відкладення розгляду справи на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України у зв`язку з першою неявкою обох сторін. Отже, оскільки відповідач не отримував жодних поштових відправлень від суду, проживає та зареєстрований у встановленому законом порядку за іншою адресою, ніж вказано в матеріалах справи, тому він не міг знати про розгляд справи судом, з`явитися в судове засідання та не повідомити про причини своєї неявки з поважних, об`єктивних та незалежних від волі відповідача причин, а справу було розглянуто за відсутності обох сторін. Також вказує, що відповідач заперечує факт укладання спірного договору позики та видачу розписки, а також отримання коштів від позивача. Зазначає, що в позовній заяві позивач стверджує, що між нею та ОСОБА_3 в усній формі було укладено договір позики, на підтвердження факту укладання якого відповідачем була надана друкована розписка від 24.07.2018 р., зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 позичив у позивача грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, у державній валюті гривня, у сумі 132 000,00 (по курсу НБУ 26 грн. 00 коп за 1 долар США), які позивач передала відповідачу за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності 2 свідків, а саме громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Наполягає, що вказані грошові кошти відповідач ніколи не брав у борг у відповідача і не давав жодних розписок, заперечуючи свій підпис на вказаній розписці, а тому має намір клопотати про призначення судової почеркознавчої експертизи та, оскільки розписка була надрукованою - про призначення судово-технічної експертизи для визначення за часом як виготовлена розписка, в якій послідовності виконувались її реквізити (підпис та друк тексту) та інше. Зазначає, що не відповідає дійсності факт ,викладений в позовній заяві про те, що 22.10.2021 р. позивачем була направлена відповідачу рекомендованим листом письмова вимога про повернення коштів, на яку, за твердження позивача, відповідач жодним чином не відреагував. Вважає, що факт отримання зазначеної вимоги жодними доказами не підтверджений, оскільки позивачем до позовної заяви було додано лише фіскальний чек від 22.10.2021р, який в свою чергу підтверджує лише факт відправлення, а не отримання листа. Інформація про отримання вказаного листа відповідачем в матеріалах справи відсутня і не може перевірена через сайт Укрпошти у зв`язку з давністю. За сплином майже 11 місяців з моменту відправлення відстежити інформацію про вручення рекомендовано листа, за трекінгом відправлення № 734 на сайті Укрпошти неможливо. Вказує, що позивачем не додано до позовної заяви повідомлення про вручення вказаного листа, якого до того ж було направлено за неналежною адресою проживання відповідача, оскільки з графи фіскального чека «куди» вбачається, що його направлено за адресою «50071 Кривий Ріг», де відповідач з 21.08.2019 року не проживає, а тому вказаний лист не міг бути вручений відповідачу. Зазначає, що в матеріалах справи взагалі відсутній оригінал спірної розписки, дійсність якої як і справжність копії якої заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правових висновків про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладених в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14: у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначає, що позивачем не доведено виникнення між сторонами тих правовідносин, на які він посилається як на підставу позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду оригіналу розписки, на якій ґрунтуються його вимоги та твердження, оскільки за правилами ст. 545 ЦК України саме наявність у позивача оригіналу розписки, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Оскільки оригінал розписки позивачем не подано, відповідність поданої копії відповідач заперечує та ставить під сумнів, тому такий письмовий доказ не може братися судом до уваги, а витребуванню підлягає оригінал.

У судовому засідання представник відповідача заяву про перегляд заочного рішення підтримав та підтвердив її зміст.

Представник позивачки у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні заяви. Також підтвердив зміст заперечень, в яких зазначив наступне. Надану представником відповідача заява про перегляд заочного рішення, вважаю незаконною, позаяк всі твердження відповідача, зазначені у вищевказаній заяві щодо того, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не брав у борг у ОСОБА_4 та не давав жодних розписок, заперечуючи при цьому свій підпис на вказаній розписці, є надуманими та такими, що повністю спростовуються доказами по справі та не впливають на зміст ухваленого рішення. Вказує, що 24 липня 2018 року, відповідачем було особисто написано розписку, у якій зазначено, що 24.07.2018 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_4 , грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, у державній валюті гривня, у сумі 132 000, 00 грн. (по курсу НАБУ 26 грн. 00 коп. за 1 долар США), які позивач передала йому за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності 2 свідків, а саме громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В даній розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повертати позивачеві грошові кошти, щомісячно, з 25 по 29 число кожного місяця, у розмірі 150 доларів США чи по 3 900,00 грн. по курсу НАБУ вказаному у вищевказаній розписці. Початок виплати займаних коштів починається з 25.07.2018 року по 27.07.2021 року. Термін займу становить 36 місяців (3 роки). У випадку несвоєчасної виплати вказаної щомісячної суми у цій розписці, за кожен протермінований день нараховується 1% від загальної суми займу. Зазначає, що па позивачка неодноразово наполягала відповідачу, щодо повернення останнім боргу, однак ОСОБА_3 ігнорував її усні вимоги. Станом на день подачі позовної заяви відповідач борг не віддав, чим порушив виконання свого зобов`язання. Підтвердити факт, того, що ОСОБА_3 , особисто поставив підпис на вищевказаній розписці від 24.07.2018 року, можуть свідки, які були присутні під час укладення в усній формі договору позики, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як вбачається зі ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Вказує, що оригінал письмової розписки від 24.07.2018 року, копія якої додано до позовної заяви знаходиться у позивача ОСОБА_4 , і при необхідності беззаперечно буде надана до суду для призначення судово технічної експертизи документів, як того бажає представник відповідача. Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наполягає, що тлумачення ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України, в їх зв`язку свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16 та від 10.09.2018 року у справі №520/632/16-ц. Приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача ОСОБА_4 . Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання (24.07.2018 року), отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі (5000,00 доларів США) та зобов`язання щодо їх повернення у строк 36 місяців (3 роки), з моменту укладення даного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вважає, що твердження представника відповідача у заяві про перегляд заочного рішення від 21.06.2022 року, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, та які в подальшому допоможуть уникнути відповідачеві ОСОБА_3 відповідальності за взяте на себе зобов`язання перед позивачем ОСОБА_4 .

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про скасування заочного рішення підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Як передбачено ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що рішення по даній справі прийнято за наслідками заочного розгляду. При цьому суду виходив з того, що відповідач викликався судом належним чином. Так, з наданої на запит суду адресної довідки вбачалося, що ОСОБА_3 з 21.08.2019 р. знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_3 . З метою виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено два запити щодо доступу до персональних даних стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 до: Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вих. №214/9630/21/1491/2022 від 17.01.2022р.; відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Харківській області вих. №214/9630/21/1501/2022 від 17.01.2022р. У відповідь на останній запит Головне управління ДМС у Харківській області у повідомленні №6301.6.3233/6301.6.3.1-22 від 16.02.2022 повідомило що ОСОБА_3 не зареєстрований в м. Харкові та області. На запит вих. №214/9630/21/1491/2022 від 17.01.2022р. надійшла відповідь вх. 521/2 від 15.02.2022 р. (20.04.2022р), що місце проживання ОСОБА_3 12.09.2013 р. зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 . Отже останнім, достовірно відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, була наступна адреса: АДРЕСА_2 . Тому відповідно до ст. 129 ч.11 ЦПК України суд викликав відповідача через оголошення, яке розміщено на офіційному сайті Саксаганського районного суду. Крім того суд за останньою відомою адресою реєстрації відповідача направляв останньому процесуальні документи.

Як це вбачається з матеріалів справи, відповідач не отримав повідомлення суду, яке було направлене поштою, це повідомлення повернулося до суду за відсутністю адресата. Таким чином, у суду були підстави вважати відповідача належно повідомленим. Враховуючи, що відповідач фактично не отримав виклик суду, є підстави прийти до висновку, що відповідач фактично не був обізнаним про розгляд справи, а отже не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Доводи про те, що дана справа була розглянута з порушенням підсудності, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Як передбачено ст.28 ч.9 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Представник відповідача на підтвердження зазначеного доводу надав довідку про те, що станом на 30 червня 2021 року відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 звернулася з позовом до суду 16 листопада 2021 року, суд вживав заходи для з`ясування реєстрації місця проживання відповідача, але відомостей про це не отримав, а тому у суду були підстави вважати, що позов поданий з дотриманням вимог ст.28 ч.9 ЦПК України. Суд також приймає до уваги, що представник відповідача не надав доказів того, що відповідач після 30 червня 2021 року не змінював місце реєстрації і станом на 16 листопада 2021 року дійсно був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, у суду на даний час відсутні підстави вважати, що справа була розглянута з порушенням підсудності і що, відповідно, справу належить передати за підсудністю.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача посилається на те, що відповідач грошові кошти від позивачки не отримував, розписку про їх отримання не підписував, підпис в розписці належить не йому.

Зазначення представником відповідача вказаних фактичних обставин, на переконання суду, є доказами, так як вони безпосередньо стосуються вирішення справи. Ці докази, на які посилається представник відповідача, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. ст. 288, 258-260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , який є представником відповідача ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики скасувати..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20 березня 2023 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов