ЄУН 193/1015/22
Провадження № 2/193/117/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 квітня 2023 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
за участю секретаря Мельникової Т.О.
розглянувши у судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Криворізького району про визнання права власності на земельну діляянку в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ :
В провадженні суду знаходиться вказана справа. В обгрунтування позову представник позивача вказує, що 17 серпня 1998 року ОСОБА_2 , бабуся позивача, склала заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_3 - матері позивача.
Частину майна, яке належало матері він отримав в нотаріальному порядку, а при поданні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну ОСОБА_5 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.07.2021 року у зв`язку з відсутністю офіційної відповіді рф, через що нотаріус не може встановити коло спадкоємців та обсяг спадкового майна.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує. Представник позивача направив суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.
Якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.
Відповідно до положень Мінської конвенції від 22 січня 1993 р. у країнах, з якими Україна підписала двосторонній договір про правову допомогу у цивільних справах не вимагається легалізація документів у країнах-учасниках.
Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. У разі, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося, вибір права спадкодавцем буде недійсним.
Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Крім того, відповідно до п. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
Отже, спадкування у цій справі буде відбуватися за нормами та положеннями законодавства України.
22.01.1993 року в мінську в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.
10.11.1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.
Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, російською федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.
Правову допомогу в цивільних, сімейних та кримінальних справах відповідно до вказаної вище Конвенції здійснюють установи юстиції Договірної Сторони.
Відповідно до статті 5 Конвенції, при здійсненні правової допомоги компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться одна з одною через свої центральні органи, якщо цією Конвенцією не передбачений інший порядок зносин.
Відповідно до статті 46 Закону України „Про нотаріат", нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, вправі витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Для видачі свідоцтва про право на спадщину та для підтвердження родинних відносин нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.
В зв`язку з цим нотаріус готує запит до компетентних органів однієї із країн- учасниць Конвенції щодо отримання документів чи відомостей для необхідних для оформлення спадщини, зокрема, запит для отримання відомостей щодо реєстрації (прописки), копії актового запису про смерть, народження, шлюб чи розірвання шлюбу, інформації щодо заведеної чи не заведеної спадкової справи тощо.
Якщо спадкодавець на момент своєї смерті проживав на території зазначених вище країн, зокрема рф, нотаріусом готується відповідний запит до компетентних органів рф з приводу надання правової допомоги щодо отримання відомостей про наявність рухомого майна або спадкової справи до майна померлого чи інших відомостей, необхідних для оформлення спадщини.
Що стосується заповіту, то здатність до складення та відміни заповіту, а також форма заповіту і його відміни визначаються по праву тієї країни, де заповідач мав місце проживання на момент складання заповіту. Однак, заповіт чи його відміна не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця його складення.
Проте, маємо сталу практику не виконання своїх договірних зобов`язань державою - агресором.
Двічі нотаріусом було зроблено запит відповідно до чинного національного та міжнародного законодавства щодо надання інформації чи відкривалася спадкова справа на території рф. Двічі не отримано жодної відповіді.
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.
Відповідно до п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності
Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, уданому випадку - володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, враховуючи те, що Позивач прийняв спадщину, спадкодавець право власності на вищевказану земельну ділянку набув і воно було зареєстровано, інші спадкоємці за даною спадковою справою відсутні, а Позивач позбавлений можливості оформити, у встановленому законом порядку, спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно змушений звернутися до суду з вимогою про визнання за нею права власності в порядку спадкування.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Згідно ч. 2 ст. 1235 ЦК України Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, в першу чергу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Своє волевиявлення та розпорядження на випадок своєї смерті Заповідач висловив під час складання заповіту 17 серпня 1998 року та не змінював його, тому згідно волі та бажання заповідача майно, вказане у заповіті, повинно успадкуватися саме позивачем, як єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 .
Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Таким чином, Позивач має право на спадкування усього майна вказаного у заповіті ОСОБА_4 , яке прийняла, проте не оформила своїх спадкових прав ОСОБА_3 .
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 15,16,1268,1270 ЦК України, ст. ст. 293,316 ЦПК України,-
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Криворізького району про визнання права власності на земельну діляянку в порядку спадкування задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В.Шумська