ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1707/23 Справа № 202/3037/21 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Биліни Т.І., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ворон Артема Ігоровича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, за результатами розгляду якого просив суд визнати недійсними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 та від 6 жовтня 2010 року №424/61, та видані на підставі них державні акти на право власності на землю серія ЯА №538282 за яким ОСОБА_4 було виділено у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею, 0,0394 га та серії ЯЛ №967554 за яким ОСОБА_1 було виділено у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0,0658 га. Крім того позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що позивач є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (далі домоволодіння АДРЕСА_2 ). Вказане домоволодіння було успадковане позивачем після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0658 га, що належить позивачу на праві власності відповідно до оскаржуваного державного акту серії ЯЛ №967554, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 6 жовтня 2010 року № 424/61.

Вказане вище домоволодіння межує з домоволодінням АДРЕСА_1 (далі домоволодіння АДРЕСА_1 ). Вказане нерухоме майно належало ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого була ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а її правонаступником є ОСОБА_2 .

Так, при будівництві паркану по межі земельних ділянок у Позивача та ОСОБА_2 виникли суперечки щодо розміщення та конструкції паркану, у зв`язку із чим сторони вже звертались за судовим захистом. Під час вказаного судового розгляду позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 у 2004 році приватизував земельну ділянку значно більшої площі ніж та, яка була у нього на момент приватизації у фактичному користуванні. Через вказані обставини позивач у 2009 році вимушений був приватизувати земельну ділянку меншої площі та іншої конфігурації, ніж та, яка була у його діда ОСОБА_7 на праві користування. При цьому позивач звернув увагу на той факт, що бабуся позивача ОСОБА_5 , що погоджувала межу сусіду ОСОБА_4 у Акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 3 жовтня 2004 року ніколи не була зареєстрована власником домоволодіння та земельної ділянки, а отже позивач вважав, що ОСОБА_5 не мала правомочності підписувати відповідний акт.

Таким чином, ОСОБА_4 збільшив власну земельну ділянку із 366 кв.м. до 394 кв.м. із одномоментним зменшенням та відступом спільної межі у бік ділянки позивача на 0,7 м.

Позивач стверджує, що навіть візуально, межа між земельними ділянками сторін по своїй довжині зазнала змін, а саме до приватизації у 2004 році межа була рівною, а після змістилась у бік позивача, на користь ОСОБА_4 .

Моральна шкода заявлена до ПП ОСОБА_3 , позивачем обґрунтована тим, що ПП ОСОБА_3 при виготовленні землевпорядної документації щодо інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 допустив відхилення від плану земельної ділянки, у зв`язку із чим позивач був позбавлений права власності на частину власної земельної ділянки. Враховуючи постійний стрес від усіх бюрократичних наслідків, що виникли внаслідок дії ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_3 , позивач вважав, що має право на компенсацію моральної шкоди (а.с.1-10).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 29 вересня 2022 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), Дніпровської міської ради (адреса м.Дніпро, пр. Д.Яворницького, 75, ), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (м.Дніпро, вул. Філософська, 39-А) про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат адвоката Ворон Артема Ігоровича посилається на те, що рішення суду 1 інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що отримавши висновок №2750/2751-20 земельно-технічного дослідження від 24.09.2020 року ДНДІСЕ, позивач фактично дізнався про порушення своїх прав, оскільки не володіє спеціальними знаннями та не мав змоги власними силами провести складні геодезичні виміри земельних ділянок та встановити факт конкретного порушення своїх прав. Враховуючи викладене, позивач вважає строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом не порушеним, оскільки до вимог ст. 261 ЦК України, його перебіг має починатись із 24.09.2020 року.

Оскільки спірний відрізок землі позивача було неправомірно надано у власність іншої особи - ОСОБА_4 , який не перебував у його правомірному користуванні, є всі підстави для визнання приватизації земельної ділянки відповідача, і як наслідок, наступної приватизації земельної ділянки позивача незаконними і скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування, оскільки приватизація земельних ділянок сторін відбулась із прямим порушенням.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 травня 1952 року ОСОБА_7 укладено договір з Районним Житловим Управлінням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, згідно якого колхоз відводе забудовнику дільницю комунальної землі площею 600,0 кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку про що також свідчить акт відводу земельної ділянки від 2 квітня 1952 року (а.с.28, 30).

13 квітня 2009 року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно змісту якого ОСОБА_1 (позивач) є спадкоємцем усього майна бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з А-1 житлового будинку, житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м., Б сарай, В гараж, Г убиральня, Д душ, Е плавательний басейн, №1-14, І-ІІІ, ф-т споруди. Вказане домоволодіння належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 червня 2007 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.17, 18).

У відповідності до технічної документації із землеустрою АДРЕСА_4 , щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 , 20 грудня 2009 року землекористувачем ОСОБА_1 , ПП ОСОБА_8 , суміжними користувачами: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підписано акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. Також в акті вказано інформацію щодо інших суміжних землекористувачів, а саме: гр. ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 вказана інформація про приватизацію ділянки № НОМЕР_3 та її успадкування (а.с.21).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 червня 2013 року індексний номер 4446973, яке було видано замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2009 року домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 16).

Вказане домоволодіння, станом на 30 вересня 2011 року, складається з: житлового будинку літ. Ж-3 з мансардою літ. м/с, терасами ж-2, Ж1-1, Ж2-1, загальною площею 363,9 кв. м., житловою площею 96 кв. м., ганком літ. ж, сарай, літ. Б, гараж літ. В, убиральня літ. Г, душ літ. Д, плавальний басейн літ. Е (а.с.23-26).

Наразі земельна ділянка площею 0,0658 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 29 лютого 2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06 жовтня 2010 року № 424/61 (а. с. 19).

Щодо нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

23 вересня 1954 року ОСОБА_4 укладено договір з Районним Житловим Управлінням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, згідно якого колхоз відводе забудовнику дільницю комунальної землі площею 400,0 кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку (а.с.37).

У відповідності до землевпорядної справи №058274 з інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (згідно звернення ОСОБА_4 ), виконаної ПП ОСОБА_3 , було погоджено із суміжними землекористувачами межі землекористування, а саме: с ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), с ОСОБА_11 , с ОСОБА_12 ( АДРЕСА_5 ), с ОСОБА_13 ( АДРЕСА_6 ), та ОСОБА_10 ( АДРЕСА_7 ). Загальна площа земельної ділянки 394 кв.м. (а.с.50).

Рішенням Дніпропетровської міської ради ІV скликання №204/26 від 20 квітня 2005 року прийнято передати у приватну власність, в тому числі ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0394 га (кадастровий номер :04:113:0018) (а.с.51-52).

Також, судом було встановлено, що у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 538282, виданого 10 жовтня 2005 року ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,0394 га., за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 (а.с.53).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-179, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 . Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: А-1 житловий будинок житловою площею 38,7 кв. м., загальною площею 58,4 кв.м, Г літня кухня, Ж убиральня, В лазня, З сарай (тимчасовий), К альтанка, И навіс, Д, Е сараї, Б гараж, № 1-10,1 споруди. Земельна ділянка площею 0,0394 га. в межах згідно з планом, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2016 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, у цивільній справі №202/3380/14-ц, ухвалено рішення, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2019 року (далі - рішення).

Вказаним рішенням було вирішено відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту щодо використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково задоволено частково.

Встановлено земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 , який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності ОСОБА_2 . Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер :04:113:0027. Строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови. В іншій частині позовних вимог зустрічного позову відмовлено (а.с.65-76).

В той же час у відповідності до висновку земельно-технічного експертного дослідження №2750/2751-20, виготовленого 24 вересня 2020 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, було надано наступні відповіді на питання:

1) фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №967554, виданому ОСОБА_1 29 лютого 2012 року, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 6 жовтня 2010 року №424/61 загальною площею 0,0658 га, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04223, кадастровий номер :04:113:0027.

Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0654 га, що на 0,0004 га (4 кв.м.) менше ніж згідно державного акта на право власності на земельної ділянки серія ЯЛ №967554 від 29 лютого 2012 року.

Фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯА №538282, виданому ОСОБА_4 10 жовтня 2005 року, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 загальною площею 0,0394 га, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0398 га, що на 0,0004 га більше ніж згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №538282.

6) ПП ОСОБА_3 при виготовленні Землевпорядної справи №058274 з інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 допустив відхилення від плану земельної ділянки, що містяться в технічному паспорті на житловий будинок від 21 січня 1984 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про те, що фактично у позивача та відповідача перебувають у користуванні земельні ділянки іншого розміру аніж ті, що вказані у оспорюваних позивачем документах. Вказана обставина не є підставою для задоволення позовних вимог (скасування рішень міських рад та актів), оскільки межі відповідних земельних ділянок фактично можуть змінюватись. Доказів того, що розмір земельних ділянок, що перебували у фактичному користуванні на момент оформлення сторонами права власності на земельні ділянки, був іншим, суду не надано.

Крім того, суд першої інстанції погодився із доводами відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності, але з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Водночас суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, не надав належної оцінки доказам у справі та прийшов до помилкового висновку про застосування позовної давності при цьому не пересвідчившись з початку чи було порушене право ОСОБА_1 , за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ворон Артема Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року в частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.І. Биліна

С.А. Зайцева