ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/616/23
номер провадження 2/695/611/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю

секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору застави укладеним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору застави укладеним.

Разом із позовною заявою позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив накласти заборону (арешт) на земельну ділянку 0.2215 га, кадастровий номер :01:004:0044, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Вимоги вказаної заяви мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 50000.00 грн. Для забезпечення виконання своїх обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений також договір застави, предметом якого була вказана вище земельна ділянка.

Досягнувши істотних умов договору сторони вирішили засвідчити договір позики та договір застави нотаріально, але до теперішнього часу ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав та від нотаріального засвідчення, в тому числі договору застави вказаної земельної ділянки, ухиляється. Вказані обставини слугували ОСОБА_1 для звернення із вказаним позовом до суду.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що йому стало відомо, що ОСОБА_2 намагається продати належну йому на праві особистої власності земельну ділянку, не зважаючи на укладений договір позики та договір застави, що стверджується відповідним оголошенням в мережі Інтернет на дошці оголошень сайту OLX.

За таких підстав ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на майно (земельну ділянку) відповідача та заборони його відчуження, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Суд вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями статей 149 та 150 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено принцип змагальності сторін, згідно якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яке рішення суду має бути законним та належним чином обґрунтованим, спиратися на належні докази, які в силу норм ст.,ст. 12, 13, 81 ЦПК України подаються стороною на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Разом із тим вказана заява про забезпечення позову зазначеним вище критеріям не відповідає.

Як вбачається з матеріалів даної справи предметом позовної заяви є визнання дійсним договору позики та визнання дійсним договору застави земельної ділянки, площею 0.2215 га, кадастровий номер :01:004:0044, яка розташована по АДРЕСА_1 дійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку в рахунок виконання зобов`язань за договором позики.

Отже, суду необхідно ще встановити наявність договірних відносин між сторонами, встановити порушення таких правовідносин та можливість визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку.

Посилання позивача на намагання відповідача відчужити зазначену земельну ділянку не підтверджуються жодними належними та достатніми доказами.

Так витяг із вказаного позивачем сайту суд не може прийняти як належний та достатній доказ про наміри ОСОБА_2 відчужити будь-яким способом вказане нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення, оскільки вказане повідомлення не містить жодних відомостей про те, хто саме його розмістив, за яких умов воно було розміщено та коли.

При цьому суд зважає, що ОСОБА_2 є власником вказаної земельної ділянки з 2009 р., що стверджується відповідним державним актом на право власності на земельну ділянку, а тому не був позбавлений можливості відчужити її раніше.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про наміри ОСОБА_2 відчужити будь-яким способом вказане нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення.

Більше того, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову позовні вимоги стосуються неналежного виконання умов договору, укладення якого ще необхідно довести.

У заяві про забезпечення позову заявник лише формально посилається на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення шляхом передачі вказаного майна у власність іншій особі.

Однак, посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, а доводи заявника фактично ґрунтуються на припущеннях.

При цьому суд зауважує, що незаконність дій ОСОБА_2 ще необхідно довести в судовому засіданні належним чином, а накладення арешту на його майно є, на переконання суду, безпосереднім обмеженням прав власника такого майна можливості належного володіння, користування та розпорядження останнім.

На підставі наведеного, заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись

ст.,ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору застави укладеним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: Середа Л.В.