КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4482/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «СК «Інго» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що 07 червня 2005 року між ним та відповідачем укладено договір страхування №ОД/0005/2005 та 03 червня 2011 року додаткову угоду №8. Предметом зазначеного договору є його майнові інтереси як власника, а саме: нежитлової будівлі загальною площею 2712,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у заставі згідно з договором іпотеки № РМ-500/013/2006 від 10 травня 2006 року, укладеним між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № СМ-500/013/2006 від 10 травня 2006 року. Зобов`язання за вказаним вище кредитним договором виконані у повному обсязі, що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» від 09 листопада 2011 року, якому АКБ «Райффайзенбанк Україна» відступив право вимоги за договорами.

Позивач вказував, що у червні 2020 року через протиправні дії третіх осіб він не зміг зареєструвати право власності на земельну ділянку, отже настав страховий випадок, про що він повідомив страхову компанію 19 червня 2020 року.

Подіями, що має ознаки страхового випадку, на думку позивача, є злочинні дії третіх осіб, а саме невиконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2008 року, якою визнано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та яка, відповідно до п. 1.2 додаткової угоди є майновими інтересами страхувальника.

Так, 19 червня 2020 року він звернувся до АТ «СК «Інго» з повідомленням про настання страхового випадку, однак листом №734 від 22 червня 2020 року відповідач повідомив йому про те, що події, з приводу яких він звертався не є страховими випадками, передбаченими договором страхування, та мали місце після закінчення строку дії договору, а відтак відсутні й підстави для сплати страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що страхова сума за договором страхування становить 8 739 025 грн., франшиза - 87 390,25 грн. Термін дії договору - з 07 червня 2011 року до 06 червня 2012 року включно.

Таким чином, відповідно до умов договору страхування № ОД/0005/2005 від 07 червня 2005 року, а також до умов договору в редакції від 03 листопада 2011 року, настав страховий випадок та з відповідача має бути стягнено на користь позивача страхову виплату у розмірі оціночної вартості майна помноженої на період дії договору, тобто на п`ять років та страхової суми, а саме 7 134 338 грн. х 5 років + 8 739 025 грн. = 44 410 715 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду щодо припинення дії договору 06 червня 2012 року та що ним не доведено факту настання страхового випадку є помилковими, не відповідають обставинам справи, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи

Крім того, апелянт зазначає, що висновок суду, що з договору страхування під страховий випадок підпадають не самі по собі протиправні дії, а дії спрямовані на знищення або пошкодження майна та спричиненням такими діями збитків спростовуються умовами самого договору та наявністю судового рішення про припинення права власності позивача на нерухоме застраховане майно.

Апелянт вказує, що сам по собі факт закінчення дії договору не спростовує обов`язку відповідача здійснити страхову виплату за випадок, що стався під час дії договору.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

10 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від АТ «Страхова компанія «Інго», в якому відповідач вказує, що вважає апеляційну скаргу поданою з формальних міркувань. Обставин порушення судом норм матеріального та процесуального права, на допущення яких посилається апелянт, ним не доведено.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини справи, та прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, вірно послався на те, що не будь-які протиправні дії третіх осіб є страховим випадком за договором страхування, а лише ті, які призвели до знищення чи пошкодження застрахованого майна. Сам по собі факт невиконання судового рішення не є страховим випадком за договором страхування, а тому й обов`язок відповідача щодо сплати страхового відшкодування не виникає.

Також відповідач у відзиві вказує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що протиправні дії щодо невиконання судового рішення мали місце у 2020 році, а договір страхування припинився ще у 2012 році.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник Орез В.П. до суду апеляційної інстанції на розгляд вказаної справи не з`явилися, хоч про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник апелянта адвокат Орез В.П. подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач у справі АТ «СК «ІНГО» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце справи до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 08 червня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик), ОСОБА_1 (страховик) та АКБ «Райфайзенбанк Україна» (вигодонабувач) було укладено договір страхування № ОД/005/2005 за умовами якого об`єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, використанням, розпорядженням майном, а саме: комплекс зданій, загальною площею 2 712,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оціночною вартістю 7 134 338,01 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору, останній набуває чинності з 08 червня 2005 року та діє до 07 червня 2010 року (а.с.8-11)

Також не оспорювалась учасниками процесу та обставина, що 03 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 8 до Договору страхування №ОД/005/2005, якою викладено договір у новій редакції - об`єктом страхування зазначено комплекс будівель загальною площею 2 712,9 кв.м. оціночною вартістю 7 134 338,01 грн. Майно вважається застрахованим, якщо воно перебуває за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії договору відповідно до п. 3.2.2.1. з 07 червня 2011 року по 06 червня 2012 року (а.с. 12-20).

Відповідно до п. 1.2., 1.2.8. Додаткової угоди № 8 до Договору страхування №ОД/005/2005, за цим Розділом відшкодовуються збитки внаслідок загибелі або пошкодження зазначеного в п. 1.1.1. майна внаслідок протиправних дій третіх осіб, направлених на знищення або пошкодження майна.

Згідно з пунктом 12.8.1 під протиправними діями третіх осіб розуміються дії третіх осіб, спрямовані на навмисне знищення або пошкодження майна, за вчинення яких згідно з законодавством України передбачена кримінальна відповідальність.

Згідно з пунктом 3.6.2.5.1 при настанні страхового випадку страхувальник зобов`язаний негайно як тільки стане про це відомо страхувальникові, але не більш ніж через 5 (п`ять) діб письмово сповістити страховика і вигодонабувача про цей страховий випадок. Вигодонабувачем за договором є АТ «ОТП Банк».

19 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «Інго Україна» з повідомленням про настання страхового випадку, у якому вказав, що 15 червня 2020 року настав випадок, який має ознаки страхового, оскільки треті особи протиправно не виконали постанову Київського районного суду Одеси від 16 травня 2008 року, якою визнано право власності на майно, що є об`єктом страхування та у відповідності до п. 1.2. Додаткової угоди № 8 є майновими інтересами страхувальника, у зв`язку з чим заявник вважав, що на його користь підлягає сплаті сума збитків, розмір якої ним оцінено в сумі 90000 доларів США. ( а.с. 50)

Листом від 22 червня 2020 року № 734 АТ «СК «Інго Україна» повідомило ОСОБА_1 про те, що договір страхування від 08 червня 2005 року №ОД/0005/2005 набув чинності з 08 червня 2005 року та діяв до 07 червня 2010 року. На момент настання заявленої події договір страхування втратив чинність. Крім того, згідно до поданих заявником як страхувальником документів не встановлено настання випадку (ризику), передбаченого договором страхування, та не підтверджується понесення страхувальником збитків, пов`язаних із загибеллю або пошкодженням застрахованого майна в період дії договору страхування. З урахуванням викладеного АТ «СК «ІНГО» повідомило, що підстав для визнання заявленої ОСОБА_1 події страховим випадком не має.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до укладеного між сторонам договору страхування, під страховий випадок підпадають не самі по собі протиправні дії, а дії направлені на знищення або пошкодження застрахованого майна та спричиненням такими діями збитків, а так як позивачем не було доведено в судовому засіданні та не надано відповідні докази, які б свідчили про те, що невиконання постанови суду є діями, які в розумінні умов договору страхування, направлені на пошкодження або знищення майна та наявності збитків, тому суд визнав позов не доведеним.

Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що договір страхування припинив свою дію 06 червня 2012 року відповідно до його умов, а обставини, на які посилається позивач як на страховий випадок, мали місце у червні 2020 року , тобто поза строком дії договору страхування.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Пунктом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про страхування» визначено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі закінчення строку дії.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов`язок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обов`язковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування, яка відбулась із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику або іншій третій особі.

У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення із страхувальника страхових сум за договорами страхування.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними у зв`язку з тим, що у позивача немає права на отримання страхового відшкодування за договором страхування, оскільки вигодонабувачем за договором страхування від 08 червня 2005 року № ОД/0005/2005, з урахуванням додаткової угоди від 03 червня 2011 року № 8 до цього договору страхування, є АТ «ОТП Банк», яке не відмовлялося від свого права на отримання страхового відшкодування. Позивач щодо зміни вигодонабувача за договором страхування також не звертався. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження настання страхових випадків, що передбачені договором страхування. При цьому страхова подія про яку зазначав ОСОБА_1 мала місце 15 червня 2020 року при тому, що сам договір страхування (в тому числі із врахуванням додаткової угоди №8 від 03 червня 2011 року) припинив свою дію 06 червня 2012 року.

Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами наявності між сторонами на час настання події, яку ОСОБА_1 вважає страховим випадком, договірних відносин, місцевий суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив умови договору страхування в частині поняття страхового випадку щодо порушення прав страхувальника в частині настання негативних наслідків його майновим інтересам діями третіх осіб, а саме ухвалення 10 лютого 2014 року Приморським районним судом міста Одеси судового рішення не на його користь призвело до позбавлення його прав на частину нежитлових приміщень, оскільки зазначене рішення не може вважатися страховим випадком. Крім того, зазначеним судовим рішенням питання щодо знесення, знищенням чи пошкодження застрахованого майна не вирішувалося, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений випадок не є страховим.

Крім того, дата настання вказаних подій не охоплює час дії договору страхування, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Оскільки у цій справі встановлено, що подія, яку позивач зазначає як страховий випадок мала місце 15 червня 2020 року, а договір страхування, на підставі якого позивач просив стягнути страхове відшкодування, припинив свою дію 06 червня 2012 року, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 01 березня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв