Справа №351/1734/22
Номер провадження №2/351/169/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

з участю: секретаря - Равлюк М.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство " Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп", про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної (немайнової) шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 91 944 гривні, моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 984,80 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що 24 липня 2022 року о 16:22 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Опель Вектра» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виїзджаючи з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням і допустив зіткнення з останнім, внаслідок чого автомобіль «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі №351/998/22 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

У зв`язку з настанням страхового випадку ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатила позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 74249 грн.

Однак, згідно звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ від 27.09.2021 №238/22, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу автомобіля «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 85176 грн, а вартість відновлювального ремонту - 149133 грн.

Оскільки виплачене страхове відшкодування в розмірі 74249 грн в повній мірі не покриває завдану шкоду у вигляді реальних збитків, різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та страховою виплатою становить 74884грн. яку необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 , як із заподіювача шкоди.

Окрім того, підлягає стягненню з відповідача на його користь і витрати, пов`язані з евакуацією пошкодженого автомобіля з місця ДТП - с.Устя Снятинської міської ТГ до місця тимчасового зберігання в м. Коломия. Також підлягають відшкодування і витрати позивача у сумі 15000 грн на евакуацію автомобіля з місця з м.Коломия до місця здійснення ремонту у м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, відстань між якими становить близько 160 км.

Таким чином, у відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача з відповідача підлягають стягненню кошти у сумі 91944 грн.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що на момент ДТП 24.07.2022 року в його автомобілі, в якості пасажирів перебувало троє онуків, двоє з яких неповнолітні: ОСОБА_4 , 2003 р.н., ОСОБА_5 , 2006 р.н. та ОСОБА_6 , 2009 р.н., які, так само як і він, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримали забої, а Ольга перелом носової кисті та травму лівої стопи.

Внаслідок протиправної поведінки відповідача, він зазнав моральних та душевних страждань. Крім цього, незаконні дії відповідача призвели до порушення його встановлених життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, зокрема у зв`язку з тривалим перебуванням автомобіля на ремонті. Було порушено ритм та організацію його життя, оскільки проживає за 20 км від свого місця роботи і автомобіль використовує для поїздок на роботу. Крім того є особою похилого віку, часто хворіє і автомобіль необхідний йому, як засіб пересування, а з вини відповідача був цього позбавлений.

В свою чергу відповідач взагалі не вживав жодних дій для відшкодування завданої шкоди, у зв`язку з чим позивач вимушений був їздити за 200 км за відповідними документами, підтверджуючими факт ДТП, зокрема в поліцію та в суд м.Снятина, звертатись за правовою допомогою.

Таким чином, у зв`язку з протиправними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 20000 грн., що є співмірним із завданими моральними та душевними стражданнями і являється розумною та справедливою сумою.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Зокрема зазначив, що через неправомірні дії ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода. Просив стягнути з відповідача на його користь різницю суми завданої шкоди, яку частково відшкодовано страховою компанією та інші витрати пов`язані транспортуванням і ремонтом пошкодженого його автомобіля. Крім того, йому завдана і моральна шкода, яка полягає у його фізичному болі та внуків, які перебували у автомобілі, душевних стражданнях, порушенні ритму та організації способу життя, оскільки хворіє на діабет і є потреба їздити до лікарні. Позовні вимоги просив задоволити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві. ОСОБА_2 зазначив, що після ДТП пропонував ОСОБА_1 вирішити питання на місці, однак останній вказав, що йому потрібно відшкодувати 4 000 доларів США. Такої суми він не мав, тому примирення між ними не відбулося. Вважає, що у ДТП, яка сталася 24.07.2022р. є вина і позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Мельник Ю.В. просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти позову обґрунтував тим, що цивільно правова відповідальність учасників ДТП, яка мала місце 24.07.2022 року, була застрахована, то відповідно кожен із них повідомив страхову. Третя особа, розглянувши звернення ОСОБА_1 , щодо ДТП за участі транспортного засобу «Рено Дастер» з номерним знаком НОМЕР_2 , та оцінивши збитки, прийшла до висновку, що останньому належить виплатити страхове відшкодування в розмірі 74249 грн. даний факт підтверджує Позивач квитанцією з AT КБ «Приватбанк» про отримання коштів.

Зазначив, що відповідно до наданого позивачем звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ № 238/22від 27.09.2022 року визначено розмір витрат на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу Рено Дастер. Однак, з метою приховування різниці у сумі вирахуваною третьою особою та Звітом за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ № 238/22від 27.09.2022 року, ОСОБА_1 не надав до суду розрахунок та звіт страхового відшкодування ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Тому, вони позбавлені можливості оцінити характер пошкоджень транспортного засобу позивача, оскільки, не надано до позову протокол огляду транспортного засобу від 08.05.2022 р. Крім цього, позивачем не доведено, що саме сума у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.. це саме сума за перевезення пошкодженого автомобіля позивача (Рено Дастер) з місця вимушеної стоянки додому. Оскільки, відсутні належні та допустимі докази, які це підтверджують. Також вважає, що звіт за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ №238/22 від 27.09.2022 року не є належним доказом, оскільки , огляд автомобіля був проведений без участі відповідача і ті запчастини, які ніби то, замінив позивач під час відновлювального ремонту свого автомобіля та вказані у звіті, викликають сумнів. У звіті та інших наданих позивачем документів не надано суду доказів того, що саме було замінено на нові деталі у автомобілі. Оскільки ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп" здійснило відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП позивачу, вважає, що звіт за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ №238/22 від 27.09.2022 року є недостатнім та недопустимим доказом, а сума матеріальних збитків, які позивач просить стягнути з відповідача нічим не доведена та не підтверджена, тому просить у позові відмовити у повному обсязі..

Представник третьої особи ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп" у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що у відповідності до ст. 29,12, п.36.2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу позивача, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на складові, з утриманням суми ПДВ та за мінусом франшизи згідно полісу страхування ЕР-206373528 (2600,00 грн) - склав 74 179,78 грн., що й було сплачено позивачу . Розгляд справи просив провести без участі представника ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 24 липня 2022 року о 16:22 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Опель Вектра» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння , виїзджаючи з другорядної дороги не надав перевагу у русі автомобілю «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , і допустив зіткнення з останнім, внаслідок чого русі автомобіль «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2022 року у справі №351/998/22 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_2 у завданні пошкоджень автомобілю «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована з 17.08.2021 по 16.08.2022 у страховій компанії "Оранта", поліс №205459714, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 гривень та за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень, розмір франшизи 1500,00 гривень.

Згідно страхового полюсу №ЕР - 206373528 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (транспортний засіб марки "Opel Vectra", номерний знак НОМЕР_1 ) була застрахована з 19.10.2021 по 18.10.2022 у страховій компанії "ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп", страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 гривень та за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень, розмір франшизи 2 600,00 гривень.

На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності" ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 74 179,78 грн., отримання якого підтверджується копією квитанції.

З Звіту за результатами проведення незалежної оцінки КТЗ №238/22 від 27.09.2021р. вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Renault Duster, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження зазначені в протоколі огляду транспортного засобу, станом на дату оцінки 02.08.2022р. складає: 149 133,51 грн.

Згідно Додатку 6 до звіту про оцінку КТЗ №238/22 від 27.09.2022р. ТОВ УЕЦ ДП "Експерт-Сервіс Авто" у м. Хмельницькому на фототаблиці №№1-5 вбачаються види представленого на оцінку 02.08.2022 автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 його пошкоджень і пошкоджень складових частин.

Згідно квитанції ПриватБанк від 10.11.2022р., здійснена оплата ОСОБА_1 за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу ОСОБА_1 у сумі 360 грн.

Згідно товарно-транспортної накладної №4644 від 27.07.2022, квитанції до прибуткового касового ордеру №5059 від 10.11.2022р. та Акту здачі-приймання робіт №60 від 10.11.2022р. між замовником ОСОБА_1 та ТОВ "Верест" слідує, що останніми були надані транспортні послуги по перевезенню автомобіля з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільский. Вартість вказаних транспортних послуг склала 15 000грн.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів таобладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1 ст.1187 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку.

Згідно з коментованою ст.1187 ЦК України особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Правила ч. 2 ст. 1187 ЦК України вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки - юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує.

Оскільки, транспортний засіб марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП належав на правах власності відповідачу ОСОБА_2 а тому саме останній є відповідальним за шкоду заподіяну цим транспортним засобом позивачу.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування (вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу автомобіля) у розмірі 74 179,78 грн.

Предметом спору є відшкодування майнової шкоди, а саме: різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, стягнення коштів за евакуацію автомобіля з місця ДТП до місця тимчасового зберігання в м. Коломия та за тимчасове зберігання транспортного засобу, а також перевезення автомобіля з місця тимчасового зберігання в м. Коломия до місця здійснення ремонту у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області і моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), підстав відступати від яких суд не вбачає.

У постанові від 6 липня 2018 року по справі № 924/675/17 Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 74 953,73 грн.; 360 грн. за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу та 15 000,00 грн. вартості транспортних послуг по перевезенню автомобіля "Рено Дастер" з м. Коломия до м. Кам`янець-Подільський.

Не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення 1 700,00 грн. вартості евакуації автомобіля з місця ДТП - с. Устя до місця тимчасового зберігання в м. Коломия, оскільки належних доказів на її підтвердження суду не надано.

Доводи відповідача та його представника що звіт за результатами проведення незалежної цінки КТЗ №238/22 від 27.09.2022 є неналежним та не допустимим доказом не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими доказами у судовому засіданні.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що ДТП стало результатом винних дій відповідача ОСОБА_2 .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що на момент ДТП транспортний засіб марки марки "Opel Vectra", номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 є його власністю, тому обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП моральної шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини відповідача у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача відносно нього та членів його родини, фізичному болі, пошкодженням його майна, характер майнових втрат, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку із неможливістю експлуатувати придбаний ним транспортний засіб, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вимоги ч.2 ст.37 Закону України «Про дорожній рух», що експлуатація транспортних засобів з технічними несправностями забороняється, у зв`язку з чим пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль знаходиться під законодавчою забороною його експлуатації до завершення відновлювального ремонту, а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди необхідно визначити у 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що для відшкодування шкоди наявні правові підстави, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, страховик ПАТ "Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплатило потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді особі страхове відшкодування, на момент ДТП володільцем транспортного засобу був і є відповідач, а тому відповідно до статті 1194 ЦК України позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика, моральної шкоди згідно з вимогами ст.23 ЦК України, отже, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 у цій частині.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 завдану майнову шкоду у розмірі 90 313 (дев`яносто тисяч триста тринадцять) гривень 73 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1984,80 гривень.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ