справа № 489/6430/20 провадження №2/489/102/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Ткаченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякова Олена Вікторівна (далі приватний нотаріус), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль»), про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спадщині

встановив:

У грудні 2022 року позивач, через свого представника адвоката Петровського Л.А., звернулася до суду з позовом в якому просить:

- визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить її частини;

- визнати за позивачем право власності на частки вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Як на підставу позовних вимог вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Квартира оформлена на відповідача ОСОБА_2 так як була придбана в шлюбі зі спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу квартири № 3648 від 06.08.2005.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та на момент смерті спадкодавця проживав і проживає на теперішній час у вказаній квартирі, заяви про відмову від спадщини не подавав, а тому прийняв спадщину фактично. Проте, 25.11.2020 приватний нотаріус відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину, так як титульним власником квартири є його мати ОСОБА_2 та в правовстановлюючому документі не визначено частки співвласників.

Посилаючись на наведені обставини, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Істоміна К.В. надала відзив на позов 24.02.2021 в якому просила залучити до участі у справ в якості третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву вказує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але протягом дев`яти років позивач не звертався до нотаріуса для оформлення права на спадщину, хоча був обізнаний в тому, що спірна квартира придбана на ім`я відповідача, а тому позивач пропустив строк позовної давності.

Крім того після смерті ОСОБА_3 відповідач здійснила за власні кошти поліпшення квартири збільшення загальної площі на 22 кв.м. Через це частка відповідача у спірному майні має бути більшою за .

Також спірна квартира є предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/81-1/27238 від 11.08.2017, про умови якого позивач обізнаний, так як є поручителем за вказаним кредитним договором. Проте до теперішнього часу жодних претензій з приводу спірного майна не пред`являв. У зв`язку із цим, до участі у справі має бути залучений іпотекодержатель в особі АТ «Райффайзен Банк Аваль», так як рішення може вплинути на його права та обов`язки.

Крім того, позивач не надав доказів існування перешкод отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса після отримання рішення суду про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 28.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано від приватного нотаріуса копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 14.04.2021 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою суду ввід 15.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 28.02.2023, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник позивача адвокат Савицька О.Е. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити.

Треті особи у поданих до суду заявах просили слухання справи здійснювати за їх відсутності, правом на надання письмових пояснень по справі не скористалися.

За клопотанням представника відповідача адвокат Істоміної К.В., яка вказала, що немає можливості безпосередньо прибути в судове засідання та просила розгляд справи здійснити в порядку відеоконференції, ухвалою суду від 10.01.2023 розгляд справи вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCom». Одночасно, в ухвалі суду представника відповідача попереджено про наслідки технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами суду, переривання зв`язку тощо.

У призначений час для судового засідання представник відповідача не змогла вийти на зв`язок із судом за допомогою програмного забезпечення «EasyCom» для участі у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача. Крім того, свої заперечення щодо позову представник відповідача виклала у відзиві на позов.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.09.2011, серія НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що на момент смерті спадкодавця він був зареєстрований та проживав з ним за адресою: АДРЕСА_2 , тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину, так заяви про відмову від спадщини нотаріусу не подавав. Також вказує, що вказана квартира була придбана відповідачем в період шлюбу з спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу квартири № 3648 від 06.08.2005, а тому вважається їх спільним сумісним майно, частки яких в цьому майні є рівними.

Обставини набуття квартири в шлюбі із спадкодавцем відповідач не оспорює.

Із дослідженої судом спадкової справи № 03/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 встановлено, що спадщина прийнята дружиною померлого ОСОБА_2 шляхом подання приватному нотаріусу відповідної заяви від 01.03.2012.

Із змісту її заяви вбачається, що іншим спадкоємцем є син померлого ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,тобто за адресою спадкового майна.

Згідно наявній в спадковій справі довідки ЖКП ММР «Південь» від 14.02.2012 № 512 померлий ОСОБА_3 був зареєстрований з 27.09.2005 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою на час його смерті були зареєстровані ОСОБА_2 (дружина, реєстрація з 23.08.2007), ОСОБА_1 (син, реєстрація з 23.08.2007) та ОСОБА_4 (теща).

Таким чином, позивач прийняв спадщину фактично, так як на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем.

25.12.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається із 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яку прийняв фактично, так як постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса від 25.11.2020 № 408/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії із видачі свідоцтва про спадщину за законом оскільки неможливо встановити склад спадкового майна, титульним власником якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем в період шлюбу із спадкодавцем.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, стаття 60 СК України встановлює презумпцію спільності майна подружжя, за якої частини чоловіка та дружини є рівними.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 та Верховний Суд у постановах від 06.02.2019 у справі № 154/3223/15, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц.

Таким чином, спірна квартира вважається спільним сумісним майном відповідача та спадкодавця, частки яких в ній є рівними по кожного, оскільки іншого не встановлено судом.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач після смерті спадкодавця 2017 році за власні кошти поліпшила спірне майно внаслідок чого загальна площа квартири збільшилася на 22 кв.м., а тому частка відповідача має бути більшою за , суд відхиляє, так як відповідачем в порядку вимог статей 76,77, 78 та частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду допустимих і належних доказів на підтвердження обставин - коли розпочато ремонтні роботи, за рахунок яких коштів їх проведено та на скільки відбулася зміна часток подружжя у спільному майні.

Із матеріалів справи встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно нотаріально іпотечних договорів від 28.03.2007 та 11.08.2017, укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання грошових зобов`язань останньої по кредитним договорам № 014/08-112/62195 від 28.03.2007 та № 014/81-1/27238 від 11.08.2017, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 522/26382/15 (провадження № 61-8100св21) суд касаційної інстанції вказав, що перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17 (провадження № 61-27532св18), від 04 листопада 2020 року у справі № 304/260/19 (провадження № 61-7979св20), від 02 грудня 2020 року у справі № 2-4481/08 (провадження № 61-843св19), від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц (провадження № 61-13169св20), від 21 грудня 2021 року у справі № 640/12604/16-ц (провадження № 61-803св21).

Отже висновок суду щодо часток подружжя у спільному майні, яке є предметом іпотеки, жодним чином не змінює статусу такого майна як іпотечного та не порушує прав іпотекодержателя.

Однією з позовних вимог позивача є визначення частки спадкодавця у спільному майні.

Проте така вимога задоволенню не підлягає, так як законом не передбачено вирішення питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду наведеного у постанові від 18.01.2023 у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) де зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах».

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами першою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони є спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину в установлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на частку квартири.

Так як частка спадкодавця у спільному майні подружжя становить , відповідно, враховуючи кількість спадкоємців, наведена позовна вимога є правомірною та підлягає задоволенню, оскільки позивач позбавлений можливості оформити спадкові права в позасудовому порядку.

Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності через не оформлення спадщини суд вважає помилковими, так як відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто, оформлення спадщини жодним строком не обмежено.

Стосовно твердження представника відповідача про неможливість задоволення позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на підставі положень статті 392 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, то це не є підставою для відмови в позові, оскільки крім наведеної норми позивач посилається на відповідні положення норм ЦК України, якими врегульовано спадкові правовідносини. Крім того, помилкове зазначення правової норми не може слугувати підставою для відмови в позові, оскільки обов`язок щодо правильного застосування правової норми відповідно до положень процесуального законодавства покладено на суд.

При зверненні до суду позивачем заявлено дві вимоги (майнового та немайнового характеру) та сплачено судовий збір 1685,00 грн. (квитанція № 29663149 від 27.11.2020) та 320,00 грн. (квитанція № 29889615 від 11.12.2020), що загальній сумі складає 2005,00 грн.

Виходячи із ціни позову та кількості позовних вимог, відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивач мав сплати судовий збір в сумі 2901,20 грн. (840,80+2060,40).

Таким чином, пропорційно задоволеним вимогам з позивача на користь держави підлягає стягненню 896,20 грн. недоплаченого судового збору, а з відповідача на користь позивача 2060,40 грн. судового збору.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 896,20 грн. (вісімсот дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2060,40 грн. (дві тисячі шістдесят гривень 40 коп.)

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякова Олена Вікторівна, робоче місце: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 28.02.2023.

Суддя І.В.Коваленко