Справа № 522/7303/17
УХВАЛА

про відмову в задоволенні подання

22.03.2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретаря Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду 20.03.2023 року надійшло вищезазначене подання в якому приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2 до повного виконання вимог виконавчого документу.

В обґрунтування посилається на те, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. знаходиться виконавче провадження № 70832447 з примусового виконання виконавчого листа №522/7303/17, виданого 19.12.2022 року Приморський районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 274176 доларів США.

Приватним виконавцем 23.01.2023 року було відкрито виконавче провадження, повідомлено про це боржника та направлено запити до реєструючих установ з метою перевірки майнового стану боржника. Рухомого майна, належного боржникові на праві власності, на яке можна звернути стягнення для задоволення вимог стягувача, виявлено не було. ОСОБА_2 не працевлаштований та інших доходів не отримує. 08.02.2023 року приватний виконавець здійснив виїзд за адресою реєстрації боржника, проте на численний стукіт виконавця у двері, відреаговано не було. На даний час зобов`язання божника залишаються невиконаними, тому приватний виконавець просить задовольнити вимоги.

За вимогами ч.4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання державний виконавець, ОСОБА_4 не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали подання, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 23.01.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження №70832447 з примусового виконання виконавчого листа №522/7303/17, виданого 19.12.2022 року Приморський районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 274176 доларів США.

Щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем долучено до подання список згрупованих відправлень від 24.01.2023 та 14.03.2023 року в якому містяться відомості про відправлення боржнику ОСОБА_2 , за № відправлення: 786 та 296, проте, під час перевірки зазначених відправлень на офіційному сайті Укрпошти було зазначено, про невдалу спробу вручення. До того ж, суд зазначає, що повідомлення про вручення відправлених приватним виконавцем листів Агафонову М.О. в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, приватний виконавець, як на підставу для його задоволення, вказує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Проте, приватним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 відомо про існування боргу, про наявність вищенаведеного виконавчого провадження і боржник ухиляється від виконання судового рішення. Відсутні посилання на докази того, що саме обмеження ОСОБА_2 у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення суду і буде сприяти погашенню нею заборгованості.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і виїзду України громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Виходячи з вимог ст.441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.441ЦПК України зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Таким чином, право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного (приватного) виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутись і бути об`єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин покладається на державного (приватного) виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Таким чином, для обмеження громадянина у праві виїзду за кордон, державний (приватний) виконавець має навести суду підтверджуючі обставини, що боржник вчиняє дії, які направлені на ухилення від сплати боргу, при цьому має можливості виконати своє зобов`язання.

В своєму поданні приватний виконавець, обґрунтовуючи вимоги посилається на те, що боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує. Але, вказуючи, що боржник ухиляється від виконання рішення суду не надав необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що боржник обізнаний про виконавче провадження, має можливість виконати своє зобов`язання і при цьому ухиляється від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон дасть можливість стягнути суму боргових зобов`язань, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, наміру боржника вибути за межі України задля ухилення від виконання зобов`язання також з матеріалів справи не вбачається, так як і наявність у нього паспорту для виїзду за кордон.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 247, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я.В. Шестакова