Справа № 495/9157/22
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 лютого 2023 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю: представника позивача адвоката Гафійчука С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 12 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..

Стислий виклад позиції сторони позивача у позовній заяві

Позивачу згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2022 року належить квартира АДРЕСА_1 . До моменту придбання квартири позивачем, там постійно проживав протягом тривалого часу відповідач. Після придбання квартири, позивач повідомила відповідача про те, що квартира придбана та про необхідність звільнення квартири від особистих речей. Разом з тим, відповідачем 17.10.2022 року було пошкоджено вхідні двері, що призвело до їх непридатності у подальшому використанні. На заміну пошкоджених вхідних дверей позивачем були придбані броньовані двері на суму 12 000 грн., що підтверджується копією накладної від 18.10.2022 року. З приводу хуліганських дій відповідача, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності протоколом про адміністративні правопорушення від 24.10.2022 року серії ВАВ №5540916 та постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022 року по справі №495/8666/22. Тобто факт пошкодження вхідних дверей відповідачем підтверджений протоколом про адміністративне правопорушення та постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, на підставі яких відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідач являється винним у протиправних діях, які допустили настання майнової шкоди позивачу, що підтверджується протоколом та постановою суду. Під час розмови позивача з відповідачем 24.10.2022 року, останній обіцяв відшкодувати позивачу всю шкоду, однак станом до теперішнього часу цього не зробив. Приймаючи до уваги те, що своїми протиправними діями щодо пошкодження вхідних дверей, відповідач порушив приватну власність позивача, дав можливість на проникнення до приватної власності сторонніх осіб, зумовило позивача терміново купувати та встановлювати нові двері, що супроводжувалось моральними переживаннями та перенесеними психологічними стресами. Моральну шкоду позивач оцінює у 10 000 грн..

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву вважає необгрунтовано, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовної заяви. В позові зазначено, що відповідачем було пошкоджено вхідні двері, що призвело до їх непридатності у подальшому використанні. На заміну пошкоджених вхідних дверей були придбані броньовані двері за 12 000 грн.. Водночас, позивач жодним чином не обґрунтовує факт заміни пошкодженої вхідної двері на броньовану дверь (більш дорогу), а також не обґрунтовує, чому пошкодженні вхідні двері не можуть бути відремонтовані та придатними до подальшого використання. Позивач замінила пошкодженні вхідні двері на власний розсуд, разом з дверною рамою, оскільки в них різні петлі, розміри, структура. Проте, матеріальні затрати на ремонт пошкоджених дверей, шляхом заміни дверної рукоятки, зварюванням отвару та відновленням лакофарбового покриття становлять не більш однієї тисячі гривень. Таким чином, вираховуючи суму матеріальної шкоди позивач не ґрунтувалась на фактичних затратах на ремонтування пошкодженої двері. До позовної заяви позивач не надала акт виконаних робіт щодо установки броньованої двері замість пошкодженої. Відсутні будь-які посилання на знаходження пошкодженої двері, а також чи дійсно броньовані двері були придбані замість пошкодженої. Також, позивачем не було проведено експертизу пошкодженого майна. Таким чином, матеріальна шкода позивачу у зв`язку з купівлею броньованої двері не може бути нанесена, оскільки позивач на власний розсуд придбала більш дорогі двері. В позовній заяві позивач наголошує, що у зв`язку з пошкодженням відповідачем вхідних дверей, вона перенесла моральні переживання та психологічний стре. Проте, позивач жодним чином не обґрунтовує перенесення нею душевних страждань та психологічного стресу, що призвело до порушення нормального способу життя. До позовної заяви доданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №540916 від 24.10.2022 року та постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022 року по справі №495/8666/22. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №540916 від 24.10.2022 року ОСОБА_2 17.10.2022 року близько 20 год. 00 хв. знаходився в під`їзді будинку АДРЕСА_2 та з хуліганських спонукань пошкодив вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян. Відповідно до постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022 року по справі №495/8666/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у сумі 51 грн. на користь держави. Водночас, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, а не за пошкодження чужого майна. Також, в доданому протоколі та постанові суду не зазначено степінь пошкодженої вхідної двері які завдав відповідач, у зв`язку з чим, відповідач міг лише вдарити по вхідним дверям (нанести вм`ятину), а інша невідома особа могла зробити отвір та обламати вхідну рукоятку дверей.

Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2023 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Гафічйук С.Д. в судовому засіданні вимоги позову підримав, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Клименко С.Ю. просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.10.2022 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністрвоського районного нотаріального округу Одеської області Іваницьким О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №655.

Позивач зазначає, що до моменту придбання нею квартири, там протягом тривалого часу проживав відповідач ОСОБА_2 .. Після придбання квартири, позивач повідомила відповідача про те, що квартира придбана та про необхідність звільнити квартиру від його особистих речей.

17.10.2022 року приблизно о 20.00 год. ОСОБА_2 знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань пошкодив вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

17.10.2022 року відносно ОСОБА_2 за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ВАВ №540916.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2022 року, справа №495/8666/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 51 грн.. Постанова набрала законної сили 14.11.2022 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальну шкоду у вигляді пошкодження дверей, що призвело до їх непридатності в подальшому використанні, в звязку з чим на заміну пошкоджених дверей позивач придбала нові броньовані на суму 12 000 грн., що підтверджується накладною від 18.10.2022 року, яка підлягає відшкодуванню в судовому порядку, оскільки в добровільному порядку зазначена шкода відповідачем відшкодованою не була. Крім того, позивач зазначає, що вона зазнала моральних страждань розмір яких оцінює в сумі 10 000 грн., оскільки протиправними діями відповідача було порушено її приватну власність, давши можливість на проникнення до приватної власності позивача сторонніх осіб, позивач була змушена купувати та встановлювати нові двері, що супроводжувалось моральними переживаннями та перенесеними психолочнічними стресами.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 12 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн..

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин спарви суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз норм права дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

У справі про відшкодування шкоди на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження завданих збитків, у вигляді витрат, які позивач мусила зробити для відновлення свого майна, позивачем надано накладну від 18.10.2022 року, в якій зазначено, що вартість дверей складає 12 000 грн., доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду не надано.

Враховуючи, що на момент розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не відшкодував позивачу завдану матеріальну шкоду, а позивач надала докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди, тобто є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди (збитків) у розмірі 12 000 грн. у межах документально підтвердженого розміру.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння їй моральних страждань поведінкою відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу її життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Крім того, будь-яким чином позивач не довела розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених нею обґрунтувань та обставин її завдання.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

Отже, зважаючи на те, що позивачем у порушення ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, за таких обставин, в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. слід відмовити.

Щодо витрат на правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. по даній справі, позивачем долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 24.10.2022 року, прибутковий касовий ордер 001 у розмірі 8 000 грн. та ордер серії ОД №621881 від 15.11.2022 року.

Враховуючи, що позивач не надала суду розрахунку витрат з обґрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 матеріальну шкоду у розмірі 12 000 грн..

В частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.дання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.