Справа №694/145/21
провадження № 6/694/8/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д. І.,

за участі секретаря Матвієнко А.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду. В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Звенигородського районного суду від 25.03.2021 було задоволено позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до нього про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість в сумі 291358,64 грн. та судовий збір в сумі 4370,38 грн. Заявник послався на те, що наразі він позбавлений можливості погасити одразу всю суму боргу просить розстрочити виконання рішення суду наступним чином:

-часткове погашення заборгованості в сумі 53000.00 грн. до кінця 2023 року;

-часткове погашення заборгованості в сумі 53000.00 грн. до кінця 2024 року;

-часткове погашення заборгованості в сумі 53000.00 грн. до кінця 2025 року;

-часткове погашення заборгованості в сумі 51046.02 грн. до кінця 2026 року.

Заявник та представник АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заявник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд вищевказаної заяви без його участі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Звенигородського районного суду від 25.03.2021 було задоволено позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та стягнуто з останньогона користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість в сумі 291358,64 грн. та судовий збір в сумі 4370,38 грн.

На підставі вказаного рішення виданий виконавчий лист.

Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах і вважає за необхідне керуватися розділом VI ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності

обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Системне тлумачення положень ст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти до висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Під відстрочкою виконання рішення розуміється перенесення строку його виконання на новий строк, визначений судом.

Пунктом 10Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку виконання рішення, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено.

При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути ураховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого установлюється можливість задоволення такої заяви.

Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Така правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду, заявник зазначає, що ним добровільно виконується дане рішення суду. В підтвердження вказаного додає квитанції про систематичне погашення заборгованості. Вказане свідчить про наявність у останнього достатніх доходів

В силу ч.4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Розглянувши наведені в обґрунтування заяви про відстрочку виконання судового рішення доводи заявника, суд вважає їх недоведеними. Так, заявником не надано жодного доказу та не вказує на жодні обставини, що значно утруднюють виконання рішення суду, не надає доказів відсутності у нього іншого майна, яке б могло бути спрямоване на погашення заборгованості.Доказів того, що заявник не має доходів взагалі не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що фактично доводи заявника не підкріплені жодними належними та допустимими доказами та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим.

Також суд звертає увагу, що аналогічні заяви у даній справі подавалися заявником неодноразово.

Встановлені судом обставини, на думку суду, свідчать про наявність неправомірної поведінки з боку ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні.

Суд зауважує, що боржник може у випадку згоди стягувача укласти з останнім мирову угоду у виконавчому провадженні.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («ІммобільяреСаффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8Конституції України принципу верховенства права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст.435 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без

участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.І. Сакун