Справа № 183/5899/22
№ 2/183/1110/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Краснянської Д.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент», про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 -

в с т а н о в и в:

19.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 19.05.2022 року №091 про призупинення трудового договору між Приватним акціонерним товариством «Кривий Ріг Цемент» та ОСОБА_1 , а також просив стягнути з ПАТ «Кривий Ріг Цемент» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2022 по 14.08.2022 в розмірі 78894,52 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з лютого 2014 року до 12.05.2020 року працював водієм навантажувача на Рибальському гранітному кар`єрі, як працівник ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна», з 13.05.2020 рік переведений на ПАТ «Кривий Ріг Цемент».

23 травня 2022 року позивача повідомили про призупинення з ним трудового договору на підставі наказу №091 від 19.05.2022 року.

В серпні 2022 року позивача повідомили про поновлення з ним трудового договору. Проте, після виходу на роботу він був змушений написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 17.08.2022 по 18.09.2022 рік.

Посилаючись на статтю 5-1 КЗпП позивач наполягає на тому, що відповідач незаконно призупинив дію трудового договору, внаслідок чого в період з 01.06. 2022 по 14.08.2022 рік він був позбавлений роботи та заробітку, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом.

В обґрунтування пропуску строку звернення до суду з позовною заявою позивач зазначив, що фактично про порушення його прав він дізнався лише 15.08.2022 року, крім того, оскільки з призупиненням трудового договору тривалий час не отримував заробітну плату у нього не було можливості сплати судовий збір за подання цивільного позову /а.с.2-8/.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що доводи позивача щодо причини пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки позивач мав право скористатися Законом № 3674-VI при наявності у останнього достатніх правових підстав для цього, або скористатись можливістю отримати безоплатну вторинну правову допомогу, проте позивач це не зробив.

Отже, враховуючи на недоведеність допустимими та належними доказами неможливості своєчасно звернутися до суду, просить суд позовні вимоги залишити без задоволення /а.с.44-54/.

Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху /а.с. 28/.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження /а.с.41/.

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року закінчено підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті /а.с.221/.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надавши детальні пояснення щодо обставин, викладених у позові.

Представник Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» в судовому засіданні проти позову заперечував із підстав зазначених у відзиві, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 2014 року до 12.05.2020 року працював водієм навантажувача на Рибальському гранітному кар`єрі, як працівник ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна», з 13.05.2020 року переведений на ПАТ «Кривий Ріг Цемент».

05 квітня 2022 року відповідно до додатку №1 ОСОБА_1 (під особистий підпис) було ознайомлено з Наказом № 065/1 від 05.04.2022 року «Про встановлення простою працівників «Служби Директора операційного».

Відповідно до пункту 1 цього наказу початок простою встановлено з 08.04.2022 року з 08:00 годин до дня відновлення виробничого процесу в роботі працівників Служби директора операційного, підрозділу «Автотранспортних цех», які зазначені в Додатку № 1.

Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу, передбачено здійснювати оплату праці на весь період простою у розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду /а.с. 63,64/.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 (під підпис) було ознайомлено з Наказом № 091 від 19.05.2022 року по ПАТ «Кривий Ріг Цемент» про призупинення дії трудових договорів в зв`язку з військовою агресією проти України.

Відповідно до пункту 2 цього наказу з 01.06.2022 року працівникам проводились нарахування заробітної плати, гарантійні і компенсаційні виплати на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі /а.с.12,13/.

З 15 серпня 2022 року поновлено дію трудових договорів працівників підприємства відповідно до Наказу від 09 серпня 2022 року «Про поновлення трудових договорів працівників Рибальського вузлу з переробки граніту» /а.с.15/.

Правовідносини, що вникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі па життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Закон України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вступив в дію з 24.03.2022 року до закінчення воєнного стану.

Згідно ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає особливості трудових відносили працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також: осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

У даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

З 24 лютого 2022 року і дотепер на території України триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із відповідними змінами щодо продовження строку воєнного стану). Торгово-промислова палата України у відкритому офіційному листі від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 офіційно визнала вищевказану військову агресію форс - мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) для всіх суб`єктів господарської діяльності з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення та зазначила, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними і спричиняють неможливість виконання у встановлений термін договірних умов, податкових зобов`язань, а також законодавчих чи інших нормативних актів.

Відповідач обґрунтовуючи заперечення щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу від 19.05.2022 року № 091 Про призупинення дії трудових договорів працівників ПАТ «Кривий Ріг Цемент» у зв`язку з військовою агресією проти України зазначає, що даний наказ правомірний та такий, що відповідає чинному законодавству, оскільки збройна агресія Російської Федерації проти України вкрай негативно вплинула на ПАТ «Кривий Ріг Цемент» та майже повністю паралізувавши його основну діяльність, внаслідок неможливості в повному обсязі здійснення як процесу виробництва продукції, так і процесу її реалізації, що змусило відповідача призупинити дію трудових договорів з 1/3 від чисельності працівників, задіяних у виробництві продукції.

Законодавча можливість призупинити дії трудових договорів з`явилась лише з прийняттям Закону України №2136-ІХ "Про організацію трудових відносин.

Отже зупинка виробничих потужностей внаслідок повномасштабної військової агресії проти України обумовила неможливість сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, внаслідок чого і виникла необхідність призупинення дії трудових договорів із працівниками, у тому числі із позивачем.

Таким чином, на думку суду, для прийняття оспорюваного наказу у відповідача існували об`єктивні, незалежні від відповідача причини.

Стосовно доводів позивача щодо вимушеної відпустки без збереження заробітної плати суд зазначає наступне.

Як зазначено у листі Міністерства соціальної політики України від 19.09.2013 року №416/13/116-13 «Про надання роз`яснень», відпустка без збереження заробітної плати, що надається працівникові в обов`язковому порядку (стаття 25 Закону), та відпустка без збереження заробітної плати за згодою сторін (стаття 26 Закону) надаються лише за бажанням працівника, а не з ініціативи роботодавця.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності і діє з 24.03.2022 року. Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про відпустки".

Отже, оформлення відпусток без збереження заробітної плати, передбачених статтями 25, 26 Закону України Про відпустки є правом, а не обов`язком працівника. При цьому, надання відпусток, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», здійснюється роботодавцем в обов`язковому порядку за ініціативою працівника, а надання відпусток, передбачених статтею 26 вищезгаданого закону, здійснюється за згодою сторін.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження та не заперечувалось позивачем, факт того, що відпустка без збереження заробітної плати була надана ОСОБА_1 за його ініціативою без посередньо наданням заяви відповідачу.

Щодо доводів зазначених позивачем про поважність пропуску строків звернення до суду з зазначеним позовом суд зазначає наступне.

Відповідності до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

При цьому пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач був ознайомлений із наказом 23 травня 2022 року та обізнаний про призупинення з 01 червня 2022 року дії його трудового договору.

Оскільки із позовною заявою до суду Позивач звернувся 19 вересня 2022 року, встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду сплив і позовна заява подана поза межами строку звернення до суду.

Суду не надано належних та допустимих доказів неможливості сплати судового збору, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, а тому обговоривши і перевіривши причини пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає підстав для його поновлення.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Кривий Ріг Цемент», , адреса: м.Дніпро, вул.Барикадна, 15А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.