КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2951/22 Головуючий у суді І інстанції Котвицький В.Л.
Провадження № 22-з/824/64/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

16 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» (далі - ТОВ «ТСФ»), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 75 708,80 грн та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн, завданих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТСФ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21 202,47 грн та судовий збір у розмірі 436,75 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 1 вересня 2022 року за заявою представника відповідача - адвоката Іваненко М.В. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТСФ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 663,00 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 вересня 2022 року за заявою представника позивача - адвоката Кучерука М.В. стягнуто з ТОВ «ТСФ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 337,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року залишено без змін.

28 грудня 2022 року представник відповідача - адвокат Іваненко М.В. надіслала на електронну адресу апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, підписану її електронно-цифровим підписом, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТСФ» витрати на правову допомогу у розмірі 7 500,00 грн, понесені під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування заяви зазначила, що 13 грудня 2022 року нею, як представником відповідача, було подано до апеляційного суду заяву про стягнення витрат з необхідними документами, які підтверджували фактичний розмір понесених ТОВ «ТСФ»витрат на правову допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, однак під час ухвалення судового рішення по суті спору апеляційний суд не вирішив питання розподілу цих судових витрат внаслідок відмови у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29 грудня 2022 рокувизначено колегію суддів Київського апеляційного суду для розгляду даної заяви у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - ОСОБА_3, судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року цивільну справу № 753/2951/22витребувано із Дарницького районного суду м. Києва.

5 січня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Кучерука М.В. про зменшення судових витрат, в якому він просив відмовити ТОВ «ТСФ» у стягненні з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, посилаючись на відсутність належних доказів про проведення розрахунків між юридичними особами ТОВ «ТСФ» та АБ «Марії Іваненко».

24 січня 2023 року витребувані із суду першої інстанції матеріали справи № 753/2951/22надійшли до Київського апеляційного суду та призначено судовий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 1 березня 2023 року № 107/06.1-01/23 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 753/2951/22(апеляційне провадження 22-з/824/64/2023) у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_3 з посади судді Київського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 1 березня 2023 року визначено колегію суддів для розгляду справи № 753/2951/22у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Ігнатченко Н.В., судді: Мережко М.В., Савченко С.І.

Учасники справи та їх представники у призначене судове засідання суду апеляційної інстанціїне з`явилися, про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином, а представник заявника - адвокат Іваненко М.В.надіслала на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ТСФ» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.Стягнуто з ТОВ «ТСФ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21 202,47 грн та судовий збір у розмірі 436,75 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Кучерука М.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Адвокат Іваненко М.В., діючи одночасно в інтересах відповідача ТОВ «ТСФ» та третьої особи - ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У подальшому адвокат Іваненко М.В., як представник відповідача, подала до апеляційного суду заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТСФ»витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, розмір яких складає 7 500,00 грн.

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року - без змін.

Однак, під час прийняття вказаної постанови розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи по суті спору у суді апеляційної інстанції не проводилось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, представником ТОВ «ТСФ» - адвокатом Іваненко М.В. до заяви про стягнення витрат на правову допомогу було додано: договір про надання правової допомоги від 2 червня 2021 року; додаткову угоду № 4 від 1 листопада 2022 року до договору про надання правової допомоги від 2 червня 2021 року; акт виконаних робіт (надання правової допомоги) від 9 грудня 2022 року за договором про надання правової допомоги від 2 червня 2021 року; рахунок-фактуру від 9 грудня 2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 9 грудня 2022 року (а.с. 168-170 зв.), а також до відзиву на апеляційну скаргу - ордер на надання правничої (правової) допомоги АБ «Марії Іваненко» в Київському апеляційному суді серії АА № 1246885 від 3 листопада 2022 року (а.с. 149).

Згідно із пунктами 3.1, 3.2 договору про надання правової допомоги, укладеного 2 червня 2021 року між АБ «Марії Іваненко» та ТОВ «ТСФ», гонорар за надання правової допомоги згідно до умов даного договору встановлюється відповідними додатками до цього договору. Розмір, термін сплати, порядок обчислення і внесення гонорару, що підлягає сплаті клієнтом у адресу адвоката, надання інших видів правової допомоги, визначається за домовленістю окремо у додатках до цього договору.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 4 від 1 листопада 2022 року сторони дійшли згоди про внесення змін до пункту 3.1 договору шляхом доповнення його в такій редакції: гонорар за надання правової допомоги у Київському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 проти ТОВ «ТСФ» про відшкодування шкоди у цивільній справі № 753/2951/22, згідно до умов даного договору становить з розрахунку 2 500,00 грн без ПДВ за 1 годину правової допомоги. Загальний розмір гонорару вказується у акті про надання правової допомоги.

На підставі акту виконаних робіт (надання правової допомоги) від 9 грудня 2022 року, підписаного АБ «Марії Іваненко» та директором ТОВ «ТСФ», рахунку-фактури від 9 грудня 2022 року за договором та додатковою угодою до нього, у відповідності з квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 9 грудня 2022 року відповідач сплатив на користь АБ «Марії Іваненко» 7 500,00 грн за правову допомогу, надану йому у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене вище та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення відповідачем витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою позивача.

Посилання у заяві про зменшення судових витрат на відсутність доказів щодо проведення безготівкових розрахунків ТОВ «ТСФ» та АБ «Марії Іваненко» є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у відшкодуванні стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, понесених судових витрат, адже спростовуються наданою квитанцією АБ «Марії Іваненкодо прибуткового касового ордера № 1 від 9 грудня 2022 року, яка є належним платіжним документом щодо оплати правової допомоги.

При цьому порядок проведення між юридичними особами розрахунків за укладеним договором та питання їх внутрішньої діяльності, в тому числі зняття готівкових коштів з банківського рахунку чи їх видачі із каси підприємства, у даному випадку не входить до компетенції суду з огляду на умови додаткової угоди до договору про надання правової допомоги щодо остаточної сплати вартості витрат після ухвалення рішення апеляційного суду, а заява про стягнення витрат на правову допомогу була подана до ухвалення такого рішення.

Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене також узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2020 року у справі № 909/452/19, від 17 серпня 2020 року у справі № 925/1067/19, від 19 серпня 2020 року у справі № 910/6029/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4387/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19).

Безпідставними також є посилання представника позивача на положення частини дев'ятої статті 141 ЦПК України, оскільки судовим розглядом не встановлено зловживання стороною відповідача під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку своїми процесуальними правами та факту виникнення спору в апеляційному суді саме внаслідок неправильних дій ТОВ «ТСФ».

Тлумачення вказаної норми також свідчить про те, що суд має право, а не зобов`язаний, покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору у випадку встановлення таких обставин.

Так, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

За результатом перегляду справи № 910/23210/17 Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2018 року вказував, що враховуючи наявність заперечень позивача щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції оцінив витрати відповідача з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на ознайомлення з позовною заявою та підготовку відзиву на неї як кваліфікований фахівець, взяв до уваги факт участі представника відповідача у трьох судових засіданнях, сукупний час, витрачений на які становить лише одну годину, дійшов висновку про справедливий та співрозмірний розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно із актом виконаних робіт (надання правової допомоги) від 9 грудня 2022 року за договором про надання правової допомоги від 2 червня 2021 року, адвокат Іваненко М.В. надала ТОВ «ТСФ» надала такі види правової допомоги у Київському апеляційному суді: складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, на що було витрачено 2 години часу на суму 5 000,00 грн; складання та подання заяви про стягнення судових витрат, на що було витрачено 1 година часу на суму 2 500,00 грн.

Проаналізувавши вид, вартість, обсяг і перелік наданих адвокатом Іваненко М.В. відповідачу юридичних послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та зміст опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на підготовку відзиву на апеляційну скаргу та заяви про стягнення судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу при перегляді справи в апеляційному порядку у розмірі 7 500,00 грн є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що під час апеляційного провадження з оскарження позивачем рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року представник відповідачапідготувала і подала відзив на апеляційну скаргу, який фактично дублює відзив на позовну заяву та який був поданий нею не лише в інтересах відповідача ТОВ «ТСФ», а й в інтересах третьої особи - ОСОБА_2 , яка є окремим учасником справи.

Незважаючи на те, що відзив на апеляційну скаргу у даному випадку був першою заявою відповідача по суті спору, адвокат Іваненко М.В. не подала до суду апеляційної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 134 ЦПК України), а заяву про стягнення витрат на правову допомогу подала лише після того, як відповідна заява була подана представником позивача.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору про відшкодування шкоди, що є малозначним, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих відповідачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони позивача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання колегії суддів, стягнення судових витрат, понесених відповідачем внаслідок процесуальних дій позивача, а саме у зв`язку поданням апеляційної скарги і переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 7 500,00 грн є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах відповідача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів, які відповідач змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТСФ» підлягають стягненню 2 500,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга позивача була залишена без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 20 грудня 2022 року про залишення без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року не було вирішено питання про судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу, а заява представника ТОВ «ТСФ» - адвоката Іваненко М.В. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування за рахунок ОСОБА_1 судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригодидодаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ТСФ» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко