Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/502/22
Провадження № 2/391/35/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2023р.селище Компаніївка
Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої - судді Козюменської В.В.,
за участі секретаря Рогожкіної Ю.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Компаніївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів,-
Згідно з п. 1.5 кредитного договору позичальнику визначено плату за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; наданні інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банком позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором («Графік щомісячних платежів»).
Згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором плата за обслуговування починаючи з 02.09.2019 р. становить 2691,17 грн. Загальна вартість плати за обслуговування починаючи з 02.09.2019 р. по 02.08.2023 р. становить 102779,40 грн.
Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбаченим договором про споживчий кредит безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчій кредит.
Ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживачів. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На думку позивачки, аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати за обслуговування кредиту, є підставою для визнання таких положень недійсними.
Ухвалою суду від 31.10.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.11.2022 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.(а.с.37,47)
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.(а.с.53).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.
Суд, вважає за можливе слухати у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено наступне.
Згідно п.1.5. Кредитного договору під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - «ДКБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку».
Згідно п.1.6. Кредитного договору датою повернення кредиту - 02.08.2023 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритий у Банку (далі - Рахунок) відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору.
Відповідно до п. 5 Паспорту споживчого кредиту, яким встановлено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення: в графі «інші послуги банку» визначено розмір плати за надання Банком послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно відповіді АТ «Ідея Банк» на звернення позивачки, Банк посилаючись на ч.1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», повідомляє, що Клієнти Банку безкоштовно можуть дізнатись інформацію про поточний розмір заборгованості у Контакт-центрі Банку, за відповідним номером телефону, а отримати безкоштовно не частіше одного разу на місяць інформацію про розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, чи отримати виписку з розрахунку щодо погашення заборгованості - у відділенні Банку.
Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності зверненн споживача із запитом щодо надання такої інформації.
З наведеної вище ст. 11 ЗУ "Про споживче кредитування" вбачається, що один раз на місяць споживач має отримати вказану інформацію безоплатно.
З врахуванням положень ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.
Кредитним договором від 02.08.2019 р. встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
Як встановлено ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності послуг з надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (Постанова ВП ВС від 13 липня 2022 року, справа №496,3134/19, провадження №14-44 цс21).
Як вже зазначалось, п.1.5. Кредитного договору встановлено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - «ДКБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку».
Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства - є в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч.1- 4 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частина 3 визначає, які умови договору є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту.
Згідно ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як встановлено ч.5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
33.3. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Враховуючи вищевикладене, те, що позивачу встановлено щомісячно плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно 1 раз на місяць, суд вважає положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ "Про споживче кредитування".
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У своїх висновках ВП ВС від 13 липня 2022 року, справа №496,3134/19, посилаючись на ч.1 ст. 216 ЦК України, у п. 34.1-34.3 зазначив:
«За правилами ст. 216 ЦК України реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Як вказувалось вище, позивач просить визнати недійсним положення Кредитного договору від 02.08.2019, укладеного між нею та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.
Оскільки в даному випадку положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 ЗУ "Про споживче кредитування", згідно ст. 215 ЦК України у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково - задовольнити вимогу щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок платежів, здійснені позивачкою за вказаним договором як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище причин.
При вирішенні питання про розмір витрат, які підлягають до стягнення, суд зазначає, що позовні вимоги позивача було задоволено частково, а отже, вказані витрати за надання правової допомоги підлягають стягненню пропорційно задоволеної частини позовних вимог. Так, позивачем було заявлено дві позовні вимоги, фактично позов задоволено на 50%, витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, виходячи з суми фактично понесених витрат у справі на правову допомогу - 4500,00 грн. (що підтверджується: договором про надання правової допомоги від 31.08.2022; актом виконаних робіт; квитанцією до прибуткового касового ордеру №04 від 31.08.2022 в сумі 4500,00 грн), відтак підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (50%) в розмірі 2250,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.
Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача згідно правил, передбачених ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 15,16,203,207,215,1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», ст. 12,13,141,258,259,263-265, 268 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів - задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрат по оплати послуг за надання правової допомоги в сумі 2250,00 (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень)
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь Держави судовий збір у розмірі 992, 40 (дев`ятсот дев`яносто дві сорок копійок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Компаніївським районним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер платника податку НОМЕР_3 .
Повний текст рішення виготовлено 27.02.2023.
Суддя В.В. Козюменська