Справа № 191/2012/22
Провадження № 2/191/658/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 лютого 2023 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Костеленко Я.Ю.
за участю секретаря - Омельченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
23.03.2018 позичальник уклав також договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки Volkswagen, моделі Touareg, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип - загальний легковий універсал-в, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 , та належав позичальнику.
В подальшому, 18 вересня 2018 року, через невиконання відповідачем своїх вимог перед позивачем, на виконання умов Договору позики та Договору застави, позивачем було передано відповідачу через приватного нотаріуса Онищенко С.В. заяву (вимогу про усунення порушень), в якій зазначалося, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму боргу у розмірі 706250,00 грн., що складається з 464479, 56 грн. основної заборгованості та 241770,44 грн. Дана заява отримана відповідачем особисто, про що свідчить запис на даній заяві, в якій відповідач зазначає, що повністю згоден із розміром заборгованості та просить звернути стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Більше того, відповідач сам подав через нотаріуса до всіх компетентних органів заяву, в якій повідомив, що із заявленими вимогами позивача у сумі 706250, 00 грн. згоден у повному обсязі та не заперечує проти звернення стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Онищенко С.В. було вчинено виконавчий напис на Договорі застави, зареєстрований в реєстрі за №3998, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення на предмет застави та від реалізації предмету застави задовольнити вимоги позивача у сумі 706250,00 грн.
16 жовтня 2018 року предмет застави був перереєстрований за іншою особою, а саме за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча позивачем як заставодержателем, дозвіл про зняття транспортного засобу з обліку не надавався, більше того, станом на той час існувала сума заборгованості за Договором позики, яка була неповернутою. Отже, всупереч Договору застави Відповідач, завідомо знаючи, що предмет застави знаходиться під обтяженням, протиправно зняв з обліку предмет застави та передав його у власність іншої особи. У зв`язку з неможливістю примусового стягнення з відповідача заборгованості за договором позики по виконавчому напису, позивач постійно вимагала з відповідача добровільної сплати даної заборгованості.
Розрахунок штрафних санкцій за неповернення позики здійснювався до 23.02.2022, оскільки відповідно до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Договору позики, строк повернення позики був встановлений до 23.07.2018. Проте відповідач, не маючи можливості своєчасно повернути позику в повному обсязі у зазначений строк, вживав заходів щодо повернення боргу частинами протягом 2018-2019 років. Останній платіж в рахунок повернення боргу відповідачем був сплачений 11.09.2019. За таких підстав строк позовної давності розраховується з дати останнього платежу відповідача в рахунок погашення боргу, а саме з 11.09.2019.
Представник позивача ОСОБА_4 до початку судового засідання надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористався.
У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.5 даного Договору кінцевий строк повернення грошових коштів, відповідно до графіку ,повернення становив 23 квітня 2018 року включно.
Відповідно до п.8 Договору позики позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою.
Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Відповідно до п. 11,12 Договору позики, з метою забезпечення позичальником своїх зобов`язань за Договором позики, в тому числі щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, позичальник уклав 23 березня 2018 року договір застави рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., а саме автомобіля марки Volkswagen, моделі Touareg, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип - загальний легковий універсал-в, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 , який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 22.03.2018 року, ТСЦ 8047.
Згідно з п.13 Договору позики факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку.
Відповідно до п. 15.2 Договору позики позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).
Згідно з п. 15.4 Договору позики у разі невиконання позичальником умов Договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, оплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики.
Відповідно до п. 9 Договору позики позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором.
Факт отримання вищевказаної позики, а саме грошей в сумі 159157,02 грн. підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 23 березня 2018 року.
Відповідно до наданих розписок ОСОБА_2 добровільно частково погасив борг за Договором позики, а саме: відповідно до розписки від 12 грудня 2018 року - 650,00 доларів США; відповідно до розписки від 11 вересня 2019 року - 1050,00 долари США, всього погашено суму у розмірі 1700,00 доларів США.
На підставі заяви, поданої 19 вересня 2018 року приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., ОСОБА_1 просить нотаріуса передати ОСОБА_2 , повідомлення про погашення існуючої заборгованості за договором позики№23/03/18-7 від 23 березня 2018 року, яку ОСОБА_2 особисто отримав та просив звернути стягнення на належне йому майно, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Майнових чи будь-яких претензій до ОСОБА_1 та до дій нотаріуса в майбутньому мати не буде.
Крім того, 18 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. заяву, якою визнав суму заборгованості в розмірі 706250,00 грн. та просив, у зв`язку з неможливістю усунути порушення, звернути стягнення на предмет застави, вчинивши виконавчий напис.
31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3998, яким, в забезпечення зобов`язань за договором позики 23/03/18-7 від 23 березня 2018 року, звернено стягнення на автомобіль марки Volkswagen, моделі Touareg, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип - загальний легковий універсал-в, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та за рахунок отриманих коштів від реалізації автомобіля, задовольнити вимоги ОСОБА_1 у розмірі 706250,00 грн.
Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20/5061 від 20 листопада 2018 року автомобіль марки Volkswagen Touareg 2967, державний номер НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який належав ОСОБА_2 з 22 березня 2018 року, переєстровано 16 жовтня 2018 року на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу та отримано державний номер НОМЕР_4 .
До спірних правовідносин судом застосовані наступні норми права.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Станом на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, доказів повернення відповідачем позивачеві грошових коштів суду не надано.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 (справа № 922/445/19) зазначено, що за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20) зазначив, що відшкодуванню підлягають не лише фактичні витрати, а й ті, які будуть понесені.
Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Гупал Романом Миколайовичем. Підставами для надання позивачу правничої допомоги адвокатом Гупал Р.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000184) є договір про надання правової допомоги б/н від 15 вересня 2020 року, додаткова угода №1 від 15 вересня 2021 року до договору про надання правової допомоги б/н від 15вересня 2020 року, додаток до договору від 10 серпня 2022 року про надання правової допомоги б/н від 15 вересня 2020 року, попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг, актом наданих послуг від 10 серпня 2022, актом наданих послуг від 18 серпня 2022 року та рахунком- фактурою б/н від 18 серпня 2022 року.
Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що вони є співмірними зі складністю справи, належним чином підтверджені, однак підлягають частковому задоволенню, оскільки у жодному судовому засіданні адвокат Гупал Р.М. не приймав участь та надавав заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому в задоволенні вимог частині стягнення 6500,00 грн. за участь у судових засіданням слід відмовити.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 280-282ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Я. Ю. Костеленко