П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Київ

Справа №752/27112/21

Провадження № 22-ц/824/4625/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ТОВ «Фінфорс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 12 вересня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № , відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичними особами, в тому числі і за кредитним договором від 07 липня 2019 року № 599899-А, що укладений між ТОВ СС Лоун» та ОСОБА_1 який був підписаний одноразовим цифровим ідентифікатором № 183596.

За умов кредитного договору від 07 липня 2019 року, відповідач отримав від ТОВ «СС Лоун» кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн на строк до 05 серпня 2019 року та з фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день. Вказані кредитні кошти були направлені відповідачу на вказану ним кредитну картку.

У зв?язку із неповерненням відповідачем кредиту та відсотків до 05 серпня 2019 року позивачем був нарахований штраф у розмірі 50 % від суми кредиту отриманого за кредитним договором від 07 липня 2019 року.

Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги до відповідача становило 17 416,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6 930,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 3 486,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.

Вказаний розмір заборгованості, як і факт укладення кредитного договору, встановлений рішенням Дніпровського районного судуміста Києва від 02 квітня 2021 року у справі № 755/7845/20.

ТОВ «Фінфорс» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором від 07 липня 2019 року № 599899-А, що складається з:

7 000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло заборгованості), 6 930,00 грн - заборгованість за відсотками, 3 486,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пені), яка була передана позивачу за договором факторингу від 12 вересня

2019 року № .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Вказував на відсутність жодного доказу, який би підтвердив факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, що належить відповідачу, і саме в такій сумі, яку зазначає позивач. Також вказував на те, що можливість стягнення пені та штрафів обмежується терміном з 20 жовтня 2020 року по

20 жовтня 2021 року, виходячи з висновку Верховного Суду України у справі

№ 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року. У той же час, починаючи з 01 березня 2020 року, позивач був позбавлений права нараховувати пеню та штрафи у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» внаслідок дії на території України карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Зазначав, що не підписував паспорт споживчого кредиту. Вважав, що посилання позивача на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 752/27112/21, яким нібито встановлено факт наявності заборгованості, це не що інше, як перекручування фактів, оскільки в даному рішенні немає згадки про встановлення розміру заборгованості, у цій справі вирішувалось питання щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і суд встановив, що кредитний договір та розрахунок заборгованості не є тими документами, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також відповідач вважав, що кредитний договір від 07 липня 2019 року

№ 599899-А суперечить законодавству та обмежує його права, як споживача, оскільки встановлює вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимоги щодо сплати процентів у розмірі 6 930,00 грн відповідач вважав незаконними, оскільки вони нараховані після спливу визначеного договором строку. Відповідач звертав увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження переходу прав від ТОВ «СС Лоун».

Позивач надав письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких зазначав, що за численними нормами чинного законодавства України та сталої практики суду процедура укладення електронного кредитного договору прирівнюється до підписання кредитного договору власноруч та має таку ж юридичну силу, що і власноручно підписаний. Щодо відступлення права вимоги, то відповідач був повідомлений про даний факт на електронну адресу. Стосовно витягу з реєстру боржників, зазначає, що уповноважені особи, якими був підписаний договір факторингу в силу тривалого проміжку часу від дати укладення договору факторингу, а саме 12 вересня 2019 року були змінені та не обіймаються відповідних посад, а витяг з додатку № 1 був сформований на дату подання позовної заяви, тому підписання вказаного витягу з реєстру № 1 відповідними повноважними особами не вбачалося за можливе. Крім того, як вказував позивач, на даний час не існує жодного рішення суду, яке набрало законної сили, за яким договір факторингу від 12 вересня 2019 року № 4007177-16 був визнаний недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зробив висновок про те, що заявлені вимоги є необґрунтовані та недоведені, оскільки позивачем не надано доказів переходу прав вимоги за договором факторингу.

08 грудня 2022 року представник ТОВ «Фінфорс» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня

2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції зроблено з порушенням норм процесуального права, оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року у справі № 755/7845/20 встановлено факт відступлення прав вимоги, зокрема і за кредитним договором від 07 липня 2019 року

№ 599899-А, що укладений між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 15 грудня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 752/27112/21 за позовом ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

16 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 752/27112/21 за позовом ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2023 року клопотання ТОВ «Фінфорс» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінфорс» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2022 року у справі за позовом ТОВ «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 17 416,00грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248100,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня

2022 року залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 07 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» укладено договір про споживчий кредит № 599899-А який підписаний одноразовим цифровим ідентифікатором № 183596.

За умов кредит ного договору від 07 липня 2019 року, відповідач отримав від ТОВ «СС Лоун» кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн на строк до 05 серпня 2019 року та з фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день.

12 вересня 2019 року між ТОВ «Фінфорс», як фактором, та ТОВ «СС Лоун», як клієнтом, укладено договір факторингу № про відступленні права грошової вимоги за цивільно-правовими угодами, укладеними з боржниками з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною часткою Договору.

Пунктом 1.2. договору факторингу визначено, що перехід від клієнта до фактора прав грошової вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами реєстру прав грошових вимог згідно Додатку №1, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває права грошових вимог. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав грошових вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав грошових вимог та є невід`ємною частиною цього Договору.

За пунктом 1.3. договору факторингу клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня підписання реєстру прав грошових вимог направити підготовлені за формою згідно додатку №3 до цього договору письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом права грошової вимоги та розмістити в електронному кабінету боржника інформацію про відступлене клієнтом право грошової вимоги до боржника за цим Договором.

12 вересня 2019 року сторони договору факторингу підписали акт приймання- передачі розширеного реєстру прав грошових вимог щодо цивільно-правових договорів станом на 12 вересня 2019 року до реєстру прав грошових вимог б/н від 12 вересня

2019року.

Також цього ж дня підписали акт приймання-передачі документів, що підтверджують право грошової вимоги.

Відповідно до Реєстру прав грошових вимог, до позивача перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 07 липня 2019 року № 599899-А, що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 ,

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «Фінфорс» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором від 07 липня 2019 року

№ 599899-А, що складається з: 7 000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло заборгованості), 6 930,00 грн - заборгованість за відсотками, 3 486,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пені), яка була передана позивачу за договором факторингу від 12 вересня 2019 року № .

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію» та зокрема з положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України, - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору, в свою чергу, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, які чітко роз`яснені в ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Факт укладення договору сторонами нерозривно пов`язаний з фактом досягнення згоди сторін в належній формі з усіх істотних умов договору.

В свою чергу істотними умовами договору є умови: про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно Закону України «Про електронну комерцію», а саме ст. 3 за якою, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від TOB «СС Лоун».

Згідно умов кредитного договору від 07 липня 2019 року, відповідач отримав від ТОВ «СС Лоун» кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн на строк до 07 серпня 2019 року та з фіксованою процентною ставкою 1,65 % в день, (пп. 2.2 договору), вказані кредитні кошти були направлені позичальнику у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитом не виконав, у останнього виникла заборгованість в сумі 17 416,00 грн, що складається з:

7 000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло заборгованості), 6 930,00 грн - заборгованість за відсотками, 3 486,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пені), згідно наданої позивачем до матеріалів справи довідки про стан заборгованості (а.с. 25).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС ЛОУН».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, Колегія суддів дійшла висновку, що вищевказаний Договір про споживчий кредит № 599899-А від 07 липня 2019 року укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Позивач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору.

Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги до відповідача становило 17 416,00 грн, з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло заборгованості); 6 930,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 3 486,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.

З вимог позивача вбачається, що ТОВ «Фінфорс» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Фінфорс» права вимоги за договором споживчого кредитування від 07 липня 2019 року.

Встановлено, що станом на дату звернення позивачем з цією заявою, відповідач ОСОБА_1 не погашав заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінфорс».

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість, наявні підстави для висновку про те, що вимоги кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

Аргументи сторони відповідача про те, що позивачем не надано доказів відступлення прав вимоги за кредитним договором від 07 липня 2019 року № 599899-А ТОВ «Фінфорс» спростовуються матеріалами справи.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26серпня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати понесені ТОВ «Фінфорс» в сумі 5 675,00 грн(2 270,00 грн за подання позову +3 405,00 грн за подання апеляційної скарги) підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» -задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2019 року № 599899-А в розмірі 17 416,00, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за кредитом (тіло заборгованості), 6 930,00 грн - заборгованість за відсотками, 3 486,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (штрафи, пені).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» 5 675,00 грн судових витрат.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна