ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/369/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1087/20 Категорія: на ухвалу Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Гончар Н.І., Новікова О.М.

За участю секретаря Ярошенко Б.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року, постановлену під головуванням судді Піньковського Р.В. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 16.01.2023 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання, -

в с т а н о в и в :

09.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відмову від примусового виконання, заінтересованою особою вказавши ОСОБА_2 .

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд спонукати ОСОБА_2 відмовитися від примусового виконання по виконавчому провадженню № 65480922 до закінчення перегляду касаційною інстанцією рішення суду і вирішення інших зобов`язань, що на розгляді у судах.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті гроші по виконавчому документу № 705/1087/21 2/705/1194/21 від 18.05.2021 року та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір, незалежно від рішення суду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання.

Роз`яснено ОСОБА_1 його право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо стягнення з нього коштів або до державного виконавця щодо зобов`язання учасника виконавчого провадження здійснити певні дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та не відповідає матеріалам справи.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається, що суд у справі № 705/1087/20 ухвалив рішення і видав виконавчий лист № 705/1087/21 з прямими ознаками фіктивності, а відділ ДВС у м. Умані вже розпочав фальшиве виконавче провадження по неіснуючій судовій справі.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про об`єднання зусиль щодо відмови в примусовому виконанні рішення суду та зупиненні виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року у зв`язку з порушенням правил підсудності і ухвалити нове рішення, в якому звернути увагу стягувача ОСОБА_2 на фіктивність виконавчого листа № 705/1087/21 і на обов`язковість його переоформлення відповідно до судової справи № 705/1087/20.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток з врученням, які повернулись на адресу суду.

Сторони та їх представники в судове засідання не з?явились.

Заяв та клопотань про перенесення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно до п. 4 ч. 1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає категорії справ, які можуть бути розглянуті судом відповідно до положень ст. 447 ЦПК України в межах судового контролю за виконанням судових рішень.

Суд першої інстанції вказав, що розгляд питання про зобов`язання сторони виконавчого провадження, а саме стягувача вчинити певні дії, має здійснюватися державним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, та допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 09.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відмову від примусового виконання, вказавши заінтересованою особою ОСОБА_2 .

Так, згідно матеріалів заяви вбачається, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 320400 (триста двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. заподіяних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн.

Компенсовано ОСОБА_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 3204 грн., сплаченого згідно квитанції від 17.03.2020 №0.0. 1, через АТ КБ « ПриватБанк » , за рахунок держави у порядку, встановленому законом.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, до якого суд апеляційної інстанції має повний доступ вбачається, що постановою Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року залишено без змін.

Так, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що у відповідності до ч. 1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України)

Отже, враховуючи викладене судом встановлено, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року набрало законної сили 27 квітня 2021 року, Верховним Судом на даний час рішення по суті не переглянуто.

В подальшому, на підставі рішення суду було відкрито виконавче провадження № 65480922, згідно якого боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

Здійснюючи виконання рішення суду згідно виконавчого провадження, з ОСОБА_1 стягнуто частину грошових коштів в примусовому порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 і звернувся в суд із даною заявою, в якій просить відмовитись від виконання рішення суду до його перегляду касаційним судом та зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти по виконавчому документу.

Як вбачається із вказаних обставин, ОСОБА_1 у своїй заяві просить ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти по виконавчому документу № 705/1087/21 2/705/1194/21 від 18.05.2021 року.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов?язків суб?єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до положень ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя з?ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім цього нормами діючого ЦПК, передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень.

Розділ VII ЦПК України« Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз?яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки розділом VІІ ЦПК України не встановлено спеціальних вимог до змісту та форми скарги на дії приватного/державного виконавця, тому, застосовуючи аналогію закону, скарга повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви згідно до ст. 175 ЦПК України.

Отже, у випадку невідповідності поданої заяви вимогам, встановленим до процесуальних документів певної категорії справ, застосуванню підлягають положення ст.185 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175, ст. 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, посилається на те, що заявник ОСОБА_3 невірно звернувся до суду з вказаною заявою, вказавши, що він повинен був звернутися з оскарженням рішень чи дій державного виконавця, якщо він вирішує питання виконання рішення суду в примусовому порядку згідно виконавчого листа.

За таких обставин, вищезазначений висновок суду першої інстанції, дає підстави дійти висновку, що суд вважав, що ОСОБА_1 не оформив належним чином свою заяву, подану до суду, так як в порядку ст. 447 ЦПК України має бути подана скарга та зазначено усіх належних учасників, дії яких він оскаржує чи просить вирішити питання щодо виконання рішення суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону вищезазначену заяву ОСОБА_1 не залишав без руху, тим самим не вказував, які саме недоліки поданої заяви до суду підлягають усуненню (уточнити вимоги скарги/заяви, її зміст, сторони та інше) що регламентовано ст. 185 ЦПК України.

Також суд допустився помилки, невірно пославшись на п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, суд першої інстанції не зазначив, в якому ж судочинстві підлягає розгляду подана заява чи скарга ОСОБА_1 , як вимагає процесуальний закон, оскільки саме в цивільному судочинстві і має звернутись ОСОБА_1 , визначившись з своїми вимогами, чи він має намір подати скаргу відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України в межах судового контролю за виконанням судових рішень, чи звернутись з вимогами щодо зобов`язання повернути безпідставно стягнуті грошові кошти, як зазначає ОСОБА_1 у вимогах його поданої заяви.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження, безпідставно не залишивши без руху заяву ОСОБА_1 , а тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання відповідно до вимог процесуального закону.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Проте суд першої інстанції не звернув на вказане належної уваги і постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, яка не відповідає нормам процесуального права і перешкоджає розгляду справи, тому підлягає скасуванню апеляційним судом.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню і направленню матеріалів заяви ОСОБА_1 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2023 року про відмову у відкритті провадження скасувати.

Матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 28.02. 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Н.І. Гончар

О.М. Новіков