Єдиний унікальний номер справи 761/8304/20
Провадження №22-ц/824/2364/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3 % річних та інфляційних витрат,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 10 625, 42 гривень та інфляційні втрати за період з липня 2016 року по грудень 2019 року в розмірі 40 264 гривні 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В жовтні 2022 представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3 % річних та інфляційних витрат.

В обґрунтування заяви зазначив, що 24.06.2021 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №761/8304/20 з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.05.2021 року про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 10 625, 42 гривень та інфляційні втрати за період з липня 2016 року по грудень 2019 року в розмірі 40 264 гривні 40 коп.

Заявник вважає, що обов`язок боржника щодо виконання судового рішення відсутній, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 23.05.2016 року здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку виключно в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказаним законом встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування, не передбачених ним, а тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не може бути боржником.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року залишено без задоволення заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 16.02.2023 року позивач та третя особа не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2021 р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №761/8304/20 з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 13.05.2021 р. про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 10 625, 42 гривень та інфляційні втрати за період з липня 2016 року по грудень 2019 року в розмірі 40 264 гривні 40 коп.

Згідно відкритих даних АСВП 15.07.2021 р. відкрито виконавче провадження №66091359, за яким стягувач - ОСОБА_1 , боржник Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, стан ВП- відкрито.

Заявник звертаючись до суду з вказаною заявою зазначав, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняє стягнення коштів з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за виконавчим листом №761/8304/20, виданим Шевченківським районним судом м. Києва.

Відмовляючи у задоволені заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для її задоволення, оскільки обов`язок боржника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за виконавчим листом №761/8304/20 не припинився, а виконання боржником постанови Київського апеляційного суду від 13.05.2021 р. судом не встановлено. Окрім того, суд першої інстанції зазначав, що шляхом задоволення цієї заяви заявник фактично намагається оскаржити постанову Київського апеляційного суду від 13.05.2021 р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із наступного:

За положеннями ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 61-1592св17 зазначено, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 вбачається, що наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Судом першої інстанції також було враховано позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Юрій Миколайович Іванов проти України).

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується із такою позицією суду першої інстанції.

ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Дослідивши матеріали справи та позицію апелянта, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що такі доводи фактично стосуються незгоди Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ухваленим по суті рішенням у справі №761/8304/20. В той же час, незгода Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з таким рішенням може бути підставою для ініціювання його перегляду відповідно до норм процесуального законодавства, тобто касаційного перегляду рішення, перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами тощо.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що допоки рішення суду, яке в ступило в силу не буде скасовано, таке рішення має силу і підлягає виконанню.

Апеляційним судом встановлено, що в даній справі заява Фонду гарантування вкладів фізичних осіб встановлює ті обставини, якими останній обґрунтовує свою незгоду з прийнятим у справі №761/8304/20 рішенням, відтак така заява не містить вищевказаних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення заяви заявника.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько