Справа №522/9822/20
Провадження №2-з/522/80/23
УХВАЛА

28 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Палун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Провадження у справі відкрито 30 червня 2020 року, встановлено загальний порядок розгляду справи, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання по справі, призначено справу до розгляду по суті.

23 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. до суду надійшла заява про залучення заявника в якості третьої особи та заява про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 18 лютого 2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що накладений арешт на майно ОСОБА_1 порушує права власника майна, що є приватною власністю. При цьому невірно було застосовано ст. 366 ЦК України, яка регулює звернення стягнення на спільну часткову власність, а арешт накладено на квартиру, яка може бути лише спільною сумісною власністю.

Нез`ясованим є також факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року поновлено строк на звернення до суду представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. з заявою про залучення третьої особи. Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Згідно ч. 1 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

18 червня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі, яка еквівалентна 44 362 доларів США, що станом на 01.06.2020 року становить 1 191 583,20 гривень, яка складається з суми основного боргу 28 000 доларів США, пені у розмірі 15120 доларів США та 3% річних в розмірі 1242,74 доларів США. В обґрунтування позову зазначено, що 08.12.2017 року ОСОБА_2 дав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 763 000 (сімсот шістдесят три тисячі) гривень, що за офіційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладання Договору позики становило 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язався повернути суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000 доларів США не пізніше ніж 08 грудня 2018 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг та ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики. 10 квітня 2019 року Позивач звертався до Відповідача з досудовою вимогою про виконання грошового зобов`язання, але вона повернулась у зв`язку з закінченням строку зберігання листа у поштовому відділені, на телефонні дзвінки не відповідає. Дії Відповідача свідчать про свідоме ухилення від виконання зобов`язання та позбавляють Позивача сподівань на добровільне виконання ним зобов`язань за договором позики, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з метою захисту своїх майнових прав в судовому порядку.

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту задоволено частково.

Накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 23834252), яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . У задоволені решти вимог про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Шульги Ю.І., діючої від імені ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2021 року про забезпечення позову залишено без змін.

23 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. до суду надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 18 лютого 2021 року.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як зазначалось раніше, 18 червня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі, яка еквівалентна 44 362 доларів США, що станом на 01.06.2020 року становить 1 191 583,20 гривень, яка складається з суми основного боргу 28 000 доларів США, пені у розмірі 15120 доларів США та 3% річних в розмірі 1242,74 доларів США.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.12.2017 року ОСОБА_2 дав в борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 763 000 (сімсот шістдесят три тисячі) гривень, що за офіційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладання Договору позики становило 28 000,00 (двадцять вісім тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язався повернути суму грошових коштів у національній валюті України, що буде еквівалентна 28 000 доларів США не пізніше ніж 08 грудня 2018 року. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг та ухиляється від виконання зобов`язань за договором позики. 10 квітня 2019 року Позивач звертався до Відповідача з досудовою вимогою про виконання грошового зобов`язання, але вона повернулась у зв`язку з закінченням строку зберігання листа у поштовому відділені, на телефонні дзвінки не відповідає. Дії Відповідача свідчать про свідоме ухилення від виконання зобов`язання та позбавляють Позивача сподівань на добровільне виконання ним зобов`язань за договором позики, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з метою захисту своїх майнових прав в судовому порядку.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач зазначав про необхідність вжиття заходів забезпечення позову тому, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань перед позивачем за договором позики та борг на вимогу його повернення не було повернуто, у зв`язку із чим позивач об`єктивно має обґрунтовані підстави побоюватись, що така позиція відповідача утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення такого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Договору позики від 08 грудня 2017 року у пункті 17 Договору зазначено, що цей договір укладений за згодою дружини позичальника - ОСОБА_5 , справжність підпису якої на заяві засвідчено ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 08 грудня 2017 року за реєстровим № 1117. Тобто, позика отримувалась відповідачем з відома та за згодою дружини, яка є співвласницею нерухомого майна.

У статті 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України за поданням державного виконавця може бути визначена частка боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Находження майна, придбаного у період шлюбу, презюмується. На даний час вказана презумпція не спростована.

У зв`язку з чим, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, суд вважає передчасним звернення до суду ОСОБА_1 з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

При цьому судом враховано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно лише тимчасово обмежить права відповідача та заявника щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у володінні, в той час їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд також наголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позовних вимог не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову накладених ухвалою від 18 лютого 2021 року.

Керуючись ст. 149, 158 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Назаровець В.В. про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 18 лютого 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання повного тексту суддею

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду.

Суддя Чернявська Л.М.