ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2856/23 Справа № 204/5858/22 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В.Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про розірвання трудового договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 13 липня 2022 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви від 05 липня 2022 року, та зобов`язати ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 13 липня 2022 року на підставі його заяви від 05 липня 2022 року.

Позов мотивовано тим, що позивач перебуває із ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» у трудових відносинах. 05 липня 2022 року позивач звернувся з заявою, якою просив звільнити його за власним бажанням у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме не виплатило заборгованості із заробітної плати, тобто за ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатити йому заборгованість зі всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором. Крім того, позивач просив направити йому копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема, вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньодений заробіток за останні два місяці перед звільненням.

Зазначена заява була отримана відповідачем 13 липня 2022 року, що підтверджується реєстраційним штампом із індексом 01/10-678 від 13 липня 2022 року. Станом на 09 серпня 2022 року відповідач не видав наказ про звільнення позивача, не надав копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року позов задоволено та ухвалено визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 13 липня 2022 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 05 липня 2022 року; зобов`язано ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» видати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 13 липня 2022 року на підставі заяви від 05 липня 2022 року; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 03 грудня 2008 року за № 2128 ОСОБА_1 прийнятий на роботу гірноробичим очисного забою 5 розряду з 03 грудня 08, на дільницю 3 (а.с.58).

05 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «ВК «Краснолиманська» з заявою про звільнення, у якій просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме невиплата заборгованості із заробітної плати, тобто за ч. 3 ст. 38 КЗПП України та виплатити заборгованість зі всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором. Просив направити йому копії наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідку про розмір всієї наявної заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, зокрема вихідній допомозі та іншим виплатам, довідку про середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням. Відповідно до штампа вхідного документа ДП «ВК «Краснолиманська» заяву прийнято 13 липня 2022 за вх.№ 01/1678 (а.с.12 зворот, 13, 13 зворот).

05 липня 2022 року ОСОБА_1 заповнено заяву про звільнення на бланку, у якій ОСОБА_1 просив звільнити його з підприємства, зазначивши інші підстави ч. 3 ст. 38 КЗПП (а.с.14).

Отримання зазначених заяв позивача про звільнення підтверджено відповідачем у відзиві.

Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» від 16.09.2022 року за № 01/11-224/9 заборгованість підприємства з заробітної плати перед ОСОБА_1 складає усього 39123, 18 грн.: за грудень 2019 р. 500, 76 грн., січень 2020 р. 8369,70 грн., лютий 2020 р. 6111,32 грн., березень 2020 р. 13319, 40 грн., квітень 2021 р. 272, 03 грн., травень 2021 р. 6163, 02 грн., червень 2021 р. 175, 33 грн., липень 2021 р. 883, 45 грн., серпень 2021 р. 793, 37 грн., березень 2022 р. 2534, 80 грн. (а.с.59).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України та відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач надав відповідачу дві заяви про звільнення: в одній заяві від 05 липня 2022 р. (вх. № 01/10-678 від 13 липня 2022 року) він просив звільнити його за власним бажанням, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, а саме не виплата заборгованості із заробітної плати, тобто за ч.3 ст.38 КЗпП України та виплатити йому заборгованість із всіма розрахунковими сумами, а також виплатити вихідну допомогу, у зв`язку із виходом на пенсію, передбачену колективним договором; в іншій заяві, також датованій 05 липня 2022 р., позивач просив звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП на пенсію та виплатити йому допомогу, при цьому в цій заяві позивач не вказував взагалі на порушенням роботодавцем законодавства про працю та положень колективного договору, та не конкретизував, яке саме порушення мало місце, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки і в одній і в другій заяві позивач просив його звільнити за ч. 3 ст.38 КЗпП України, яка прямо передбачає звільнення працівника за власним бажанням у разі, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем належним чином своє бажання звільнитися не оформлено, оскільки ним не було вказано дату, якою він просить роботодавця його звільнити, тоді як чинне законодавство не надає роботодавцю права самостійно встановлювати працівнику дату його звільнення, якщо він звільняється за власним бажанням, а тому сторони не досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору, колегія суддів відхиляє, оскільки отримавши заяву працівника про звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України, роботодавець повинен був її або задовольнити, або відмовити у її задоволенні, що відповідачем зроблено не було.

Вірно встановивши вищезазначені обставини, а також те, що з боку відповідача дійсно мало місце порушення прав позивача, як працівника, а саме несвоєчасна виплата заробітної плати суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко