СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/99/22

пр. № 2/759/512/23

06 березня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.,

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь коштів за договором позики від 05.01.2020 року у розмірі 18 600,00 грн - сума боргу за договором позики, 785,09 грн - 3% річних, 2 461,38 грн - інфляційні втрати за боргові періоди, 908,00 грн - судовий збір та 4 000,00 грн - витрати на правничу допомогу.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 05.01.2020 року між ним та ОСОБА_2 укладено письмовий договір безпроцентної строкової позики, відповідно до умов якого він передав останній гроші в сумі 18 600,00 грн, в момент підписання. Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути отриману позику до 18.07.2020 року, при цьому повернення половини позичених грошей мало бути не пізніше 18.06.2020 року. На момент звернення до суду з позовом відповідач не виконала своїх зобов`язань та не повернула отримані гроші. У зв`язку з чим вона звернулась до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 року визначено головуючого суддю Войтенко Ю.В. (18-19).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року відкрито провадження у справі (а.с. 20а).

Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 24.08.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с.25).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 26-27).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28).

В судове засідання позивач не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, 07.07.2022 року направив до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі (а.с. 32).

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації, а також, керуючись ч. 9 ст. 128 ЦПК України повідомлена через оголошення на сайті Святошинського районного суду м. Києва, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 05.01.2020 року в м.Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позичальник отримав від позикодався, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 18 600,00 грн, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 18.07.2020 року.

Відповідно до п. 4 вказаного договору позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядок, перебдачені чинним законодавством України, та вимогати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми (а.с.10-12).

ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконала, кошти відповідно до умов договору не повернула.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Суд вважає встановленим факт, що між сторонами у справі укладений договір позики.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Позичальник - відповідач у справі ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконувала у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 18600,00 грн.

Відповідачем не спростовано розмір заборгованості та не надано суду доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем.

Відповідач порушила вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не скористалась своїм правом, передбаченим ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не подала суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи той факт, що у визначений договором строк, ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, чим порушила умови договору позики, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 21 846,47 грн, яка складається з заборгованості за договором позики у розмірі - 18 600,00 грн, 3% річних у розмірі - 785,09 грн, та інфляційні втрати у розмірі 2 461,38 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 908,00 грн

Щодо вимоги відшкодування витрати на правову допомогу у сумі 4 000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, несуть підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем надано суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги № 30/11/21 від 30.11.2021 року, розрахункові квитанції АСГХ № 024870, 024871, акт виконаних робіт (послуг) від 20.12.2021 року, згідно вказаних документів вартість робіт складає 4 000,00 грн, суд приходить до висновку про задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн та 4 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 11, 525-526, 530, 536, 610, 625, 626, 629, 1046-1056 ЦК України, статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05 січня 2020 року в розмірі у розмірі 21 846 (двадцять одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень 47 копійок, яка складається з заборгованості за договором позики у розмірі - 18 600,00 грн, 3% річних у розмірі - 785,09 грн, та інфляційні втрати у розмірі 2 461,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Текст рішення виготовлено 06.03.2023 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб