ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1658/22

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/385/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором SAMDN5525 від 11 січня 2019 року у сумі 53 965,49 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте своєчасно не повернув грошові кошти за вказаним кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Представник позивача зазначав, що 11 січня 2019 року з відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої сторони дійшли згоди, що банк здійснює анулювання частини заборгованості у сумі 54 572,93 грн за умови, що відповідач здійснить платіж у розмірі не менше 2 200 грн не пізніше 11 січня 2019 року. Умовами додаткової угоди встановлено строк повернення кредиту до 25 липня 2019 року, а також порядок та графік погашення кредитної заборгованості. Відповідач порушив умови укладеної угоди, внаслідок чого станом на 26 серпня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 53 965,49 грн, зокрема: 10 048,86 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 43 916,63 грн заборгованості за пенею.

Рішенням Чернігівського районного суду від 29 листопада 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованості висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Представник позивача зазначає, що між банком та ОСОБА_1 укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору, і відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, укладений з відповідачем договір є договором приєднання, і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Разом з тим активація позичальником картки та користування картковим рахунком свідчить саме про укладення сторонами кредитного договору.

Указує на те, що, зосередившись на оцінці змісту анкети-заяви відповідача, районний суд не дав належної оцінки укладеній між сторонами 11 січня 2019 року додатковій угоді до кредитного договору, яку підписано з метою створення позичальнику сприятливих умов для погашення заборгованості, тобто анулювання боргу могло стати можливим виключно в разі виконання клієнтом належним чином зобов`язань, встановлених умовами додаткової угоди. У ній сторони узгодили як суму заборгованості у розмірі 69 039,39 грн, яка виникла до дати укладання угоди, так і строки та порядок погашення заборгованості.

Наголошує на тому, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань чітко вбачається з розрахунку заборгованості та виписки, яка має статус первинного документа. Оскільки відповідачем не виконувались належним чином умови додаткової угоди щодо внесення платежів у визначених розмірах та строки, прощення боргу не відбулося. Суд не взяв до уваги, що умова п. 1.2 додаткової угоди про прощення (анулювання) боргу за процентами і пенею на підставі п. 1.6 цієї угоди не застосовується, а відтак проценти і пеня підлягають стягненню на користь банку.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути відсотки за користування кредитом і пеню, посилаючись на наявну додаткову угоду від 11 січня 2019 року, яка є додатковою угодою до первісного кредитного договору від 18 квітня 2013 року, і не містить умов щодо процентної ставки та порядку нарахування штрафних санкцій за основним зобов`язанням. Районний суд указав, що угоду від 11 січня 2019 року неможливо вважати кредитним договором, оскільки на підставі цієї угоди банк не зобов`язувався та не надавав відповідачу грошові кошти (кредит).

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 18 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня відповідачем підписано анкету-заяву (а.с. 9), у якій він погодився, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав і надав кредитні кошти позичальнику в повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Чернігівського районного суду від 10 березня 2017 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2013 року у розмірі 14 341,09 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4 611,82 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 328,17 грн; заборгованості по пені та комісії за користуванням кредитом в сумі 1 242 грн та штрафів в сумі 1 159,10 грн (а.с. 49-51).

11 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN5525, згідно з якою сторони дійшли згоди про наступне: розмір заборгованості, яка виникла в період з дати укладення договору по дату підписання діючої угоди складає 69 038,39 грн (п. 1.1); банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, яка виникла в період з дати надання відповідачу кредиту, а саме, процентів на 8 163,02 грн, комісії на 0 грн, пені на 44 224,94 грн, штрафу на 2 184,97 грн (п. 1.2); строк повернення кредиту до 25 липня 2019 року (п. 1.3); процентна ставка по кредиту становить 0,01% (п. 1.4).

Відповідно до п.п. 1.5.1, 1.5.2 п.1.5 указаної угоди клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості за договором у розмірі не менше 2 200 грн у строк не пізніше 11 січня 2019 року. Подальше погашення заборгованості здійснюється шляхом здійснення платежів у розмірі 2 044,26 грн до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу становить 2 044,28 грн.

Згідно з п.п. 1.6.1. п.1.6 угоди у разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбаченої п. 1.2, умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди не застосовуються.

У додатку № 1 до додаткової угоди до договору від 11 січня 2019 року визначено графік погашення заборгованості за реструктуризацією на строк 6 місяців із зазначенням дат та розміру сум щомісячного платежу (а.с. 11).

З виписки по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що у період з 11 січня 2019 року по 24 серпня 2022 року позичальником щомісячні платежі на погашення заборгованості відповідно до встановленого графіку не проводилися (а.с. 12-29).

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на невиконання позичальником умов додаткової угоди щодо повернення у встановлений строк грошових коштів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

У анкеті-заяві від 18 квітня 2013 року, підписаній сторонами, зазначено, що ОСОБА_1 отримав пам`ятку клієнта, що містить, в тому числі, тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Разом з тим, дана заява не містить інформації щодо базової процентної ставки та відповідальності сторін, зокрема, розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Наявність між сторонами кредитних правовідносин відповідачем у ході розгляду справи не оспорювалося та підтверджується рішенням Чернігівського районного суду від 10 березня 2017 року, яким задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2013 року.

11 січня 2019 року сторонами укладено додаткову угоду, умовами якої обумовлено у разі повернення відповідачем до 25 липня 2019 року відповідно до встановленого графіку коштів здійснення банком анулювання процентів, пені та штрафу на загальну суму 54 572,93 грн.

Банк, заявляючи позов про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість за відсотками та пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 11 січня 2019 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.com.ua, як невід`ємні частини укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умова ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не надано підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, беручи до уваги відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Досліджуючи наявні у справі докази, апеляційний суд звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок не містить розгорнутого обрахунку заборгованості за пенею з посиланням на відповідні пункти основного кредитного договору від 18 квітня 2013 року або додаткової угоди до нього від 11 січня 2019 року. Зокрема, не надано належних доказів того, з чого виходив банк, вказуючи у розрахунку станом на 24 серпня 2022 року залишок пені у розмірі 43 916,63 грн та чим підтверджено загальний залишок за процентами в сумі 10 048,86 грн. Виписки по рахунках, які позивач долучив до матеріалів справи, також не містять підтверджуючих даних, які б свідчили про обґрунтованість заявлених розмірів відсотків та пені. При цьому, існуюча у відповідача станом на 31 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2013 року в сумі 14 341,09 грн (в тому числі заборгованість по процентам та пені) стягнута з ОСОБА_1 за рішенням суду у повному обсязі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач, пред`являючи вимогу про погашення заборгованості, просив стягнути відсотки за користування кредитом і пеню, посилаючись на умови додаткової угоди до кредитного договору № SAMDN5525 від 11 січня 2019 року, яка є додатковою угодою до первісного кредитного договору від 18 квітня 2013 року і не містить умов щодо процентної ставки та порядку нарахування штрафних санкцій за основним зобов`язанням, сума боргу за яким вже стягнута з відповідача за рішенням суду.

Пунктами 1.10 та 1.11 додаткової угоди передбачено, що всі інші умови договору, що не суперечать цій угоді, залишаються незмінними, і ця угода діє протягом строку дії договору. Проте, суду надано лише анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, з якої неможливо зробити висновок про умови укладеного між сторонами договору від 18 квітня 2013 року, а також строк дії цього договору. Таким чином, додаткова угода не може підміняти основного договору, оскільки не містить його істотних умов. Отже районний суд зробив правильний висновок, що додаткову угоду від 11 січня 2019 року не можна вважати кредитним договором, оскільки за умовами цієї угоди банк не зобов`язувався та не надавав відповідачу кредитних коштів.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова