Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 728/595/22

провадження № 61-2347ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року та додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 167 890,97 грн на відшкодування вартості відновлюваного ремонту мотоцикла SUZUKI DL 1000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок неналежного виконання договору про надання послуг.

Позов обґрунтовано тим, що 30 липня 2020 року позивач звернувся на автомийку за адресою: АДРЕСА_1 , за наданням платної послуги з мийки належного йому мотоциклу SUZUKI DL 1000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Через деякий час працівник мийки повідомив позивача, що у результаті нанесення миючих засобів пошкоджено лакофарбове покриття деталей мотоциклу. Відповідач ОСОБА_2 , власник автомийки визнав факт заподіяння пошкоджень транспортного засобу, зобов`язався протягом місяця відшкодувати шкоду, про що зазначив у письмовій розписці від 30 липня 2020 року. Проте, у подальшому відшкодовувати завдані збитки відмовився.

Посилаючись на звіт про оцінку транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року позивач просив стягнути з відповідача вартість відновлюваного ремонту мотоцикла у розмірі 167 890,97 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167 890,97 грн на відшкодування шкоди, заподіяної неналежним виконанням договору про надання послуг автомийки транспортного засобу. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року в частині визначених до стягнення відшкодування майнової шкоди, судового збору, витрат на правничу допомогу адвоката змінено, зменшивши суму відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору про надання послуг щодо мийки мотоцикла, з 167 890,97 грн до 45 525,14 грн, суму судового збору - з 1 678,90 грн до 453,30 грн, суму витрат на правничу допомогу адвоката - з 10 000,00 грн до 2 700,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката, понесених в суді першої інстанції у розмірі 7 300,00 грн .

Суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції щодо стягнення майнової шкоди у розмірі 167 890,97 грн на підставі звіту про оцінку транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року № 159/22, який розрахований з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (мотоцикла) без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу вузлів та деталей. Проте, оскільки пошкоджений транспортний засіб позивачем не ремонтувався, відшкодуванню підлягає майнова шкода з урахування фізичного зносу вузлів та деталей у розмірі 45 525,14 грн, що розраховано оцінювачем відповідно до зазначеного звіту.

ОСОБА_1 у лютому 2023 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року та додаткову постанову цього ж суду від 14 лютого 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, залишити без змін рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 167 890,97 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, враховуючи ціну та предмет позову, висновки суду апеляційної інстанцій, зроблені за результатами оцінки доказів, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються неправильної оцінки судом доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими доводами заявника не погоджується і вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Право на оскарження судових рішень у малозначній справі ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутній висновок Верховного Суду у справах щодо відшкодування вартості відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу внаслідок неналежного виконання договору про надання послуг.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

У справах про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема внаслідок пошкодження майна діє загальний принцип змагальності сторін та доведеності стороною обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (стаття 12 ЦПК України), тобто у наведеній категорії справ принципове значення має наявність належних доказів, які підтверджують факт заподіяння шкоди та збитки (шкода), які зазнав власник пошкодженого майна.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів та незгоди заявника із розміром присудженого судом грошового відшкодування, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Отже, заявником не зазначено в чому полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що стягнута судом апеляційної інстанції сума на відшкодування майнової шкоди є недостатньою для повного відновлення пошкодженого транспортного засобу, тому справа має для нього виняткове значення. Зазначені доводи фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, відповідно, не свідчать, що справа має для неї виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Також, верховний суд зазначає, що доводи про необхідність врахувати майновий стан сторони, яка ініціювала позов майнового характеру, без наведення інших об`єктивних обставин, підтверджених письмовими доказами, не можуть слугувати достатньою підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки з указаної підстави підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 січня 2023 року та додаткову постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак