Справа № 953/5737/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання - Півоварової Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Нев`ядомського А.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харковіу відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №953/5737/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2022 до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач, з врахуванням поданих 17.03.2023 уточнень, просить:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та повністю задовольнити;

2. Шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17.10.2015, Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №691, розірвати;

3. Завлишити прізвище ОСОБА_1 ;

4. Неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати з матір`ю;

5. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 17.10.2015 між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 . Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №691 та видано свідоцтво про шлюб. Вказує, що від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Зазначає, що вони з відповідачем спільно не проживають, вона була вимушена з донькою переїхати до своїх батьків. Відповідач ОСОБА_3 матеріально не забезпечує свою сім`ю, ігнорує будь-які запити позивача щодо надання матеріальної допомоги. Вказує, що причиною припинення шлюбно - сімейних відносин є те, що спільне життя з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, шлюбні стосунки не можуть бути поновлені. В зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання доньки разом з нею та стягнення аліментів з відповідача. Також просить після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2022відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.Залучено до участі у справі Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.30).

22.12.2022 до суду надійшов Відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 , в якому відповідач зазначив, що він визнає позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки разом з матір`ю, а в частині стягнення аліментів у розмірі частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно - визнає частково. Обгрунтовуючи свою позицію зазначає, що він не згоден з розміром аліментів, оскільки відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку з чим просить суд часково задовольнити вимоги у цій частині та стягнути з нього аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 14 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.38-43).

15.02.2023 до суду надійшли пояснення та висновок Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради. У висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , зазначено, зокрема, що питання щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Вказано, що малолітня ОСОБА_5 мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. ОСОБА_1 в повному обсязі виконує свої батьківські обв`язки щодо виховання, лікування та утримання дитини, а також враховуючи, що батько ОСОБА_3 не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, а тому вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.67).

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 15.02.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивач у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили про його задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково, просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини, проти розірвання шлюба та визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у поданих до суду 15.02.2023 поясненнях просив проводити судове засідання за відсутності їх представника (а.с.69).

Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступні факти.

17 жовтня 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, про що 17 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 691 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_5 , про що 08 січня 2016 року складено відповідний актовий запис №13 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.01.2016 (а.с.20).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину (а.с.44).

Так, відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1 ».

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з мітір`ю, ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку №64 від 13.02.2023 Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету, за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищезазначене та інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що за місцем проживання дитини створені всі умови для неї, матір виконує батьківські обов`язки щодо виховання, лікування та утримання дитини, враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, а також те, що відповідач не заперечує проти цього, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також, що у відповідача на утриманні є двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання яких за рішенням Орджонікідзевського районного суду м,Харкова від 03.09.2015 стягуються аліменти, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 2, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 82, 89, 95, 141, 174, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України ст.ст. 1, 19, 24, 109-114, 150, 160, 180-183, 191 СК України, суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце народження м. Куп`янськ, Харківська обл. Україна) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, місце народження м. Харків, Україна) зареєстрований 17 жовтня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №691 від 17.10.2015.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_1 прізвище - ОСОБА_1 .

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, буд.55, .

Повне судове рішення складено та підписано 21 березня 2023.

Суддя Колесник С.А.