Справа № 513/246/23
Провадження № 2/513/127/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 року Саратський районний суд Одеської області, в складі:

головуючого-судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Челак В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №513/246/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

14.02.2023 року, ОСОБА_1 , звернулась до Саратського районного суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, яка вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 , яка проживала в АДРЕСА_1 . 12.01.2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Кулевча Саратського району Одеської області у віці 64 років (актовий запис №14). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння під номером АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки №680, виданої 19.12.2022 року Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 на день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За життя мати позивачки володіла, користувалась та розпоряджалась вказаним домоволодінням, яке перебувало у її приватній власності. За життя спадкодавець ОСОБА_3 заповіт не склала. З метою прийняття спадщини, позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, ОСОБА_1 , звернулась із заявою до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Сулакова І.І. про прийняття спадщини, але вивчивши подані позивачем документи, нотаріус з`ясував, що спадкоємець ОСОБА_1 не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такі документи відсутні. Внаслідок чого приватним нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.02.2023 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду судової справи, шляхом направлення повідомлення у додаток «Viber», яке нею отримано, в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розглядом справи до суду не направила.

До суду представник позивача адвокат Вельчева Н.М. направила заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник відповідача Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до суду не з`явився, направив заяву щодо розгляду справи без участі представника сільської ради, у який зазначив, що позовні вимоги відповідачем визнано в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За нормою ч.1ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку:

Підставою спадкування за законом відповідно положень глави 86 ЦК України є наявність родинних зв`язків з померлою особою. Спадкоємцями також є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто підставою для спадкування є родинні або інші сталі відносини спадкодавця зі спадкоємцем, і відсутність таких відносин унеможливлює виникнення в особи, що претендує на спадщину, права спадкування на підставі закону, а відтак і виключає виникнення в неї права власності на спадкове майно.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 12 січня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кулевча Саратського району Одеської області у віці 64 років, актовий запис №18 (а.с.5). Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 . Родинні зв`язки між позивачкою та ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 19 лютого 1973 року виконкомом Колесненської сільської ради Саратського району Одеської області, згідно якого « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Колісне Саратського району Одеської області, в якому в графі мати записано « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу) (а.с.8).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 29 січня 1995 року Колісненською сільською радою Саратського районного бюро ЗАГС Одеської області, згідно якого зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.9).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до довідки від 02.12.2021 року №1382/0116, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І., заведена спадкова справа №228/2017 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги, після смерті матері ОСОБА_2 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України немає. Інших спадкоємців немає.

Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 25 січня 2022 року, відмовлено позивачці ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно, повідомивши, що такі документи відсутні.

Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Тобто у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось за відсутності правовстановлювального документу на об`єкт спадкового майна, домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

На підтвердження права власності на спірне майно, позивачем надано виписки з по господарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_4 виданих Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. (а.с. 10-12, 16). Відповідно до довідки №680, виданої 19.12.2022 року Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 на день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті за даною адресою інші особи зареєстровані не були.

Відповідно до довідки №681, виданої 19.12.2022 року Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, індивідуальному житловому будинку, розташованому в с.Кулевча, згідно по господарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_4 , присвоєна адреса: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана адреса не змінювалась та являється дійсною.

Відповідно до довідки №682, виданої 19.12.2022 року Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно погосподарської книги №4, особовий рахунок № НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , власником житлового будинку, господарських будівель та споруд є ОСОБА_2 , 1952 року народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 0,19 га. Свідоцтво на право власності земельної ділянки не видавалось.

Відповідно особистого рахунку № НОМЕР_4 (адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 ), головою домогосподарства зазначено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до виписки з по господарської книги №3 по Кулевчанській сільській раді (вих.№684 віл 19.12.2022 року) головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальна площа домогосподарства 197,5 кв.м. Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 06 лютого 2023 року №66307945, державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують речові права на вказаний об`єкт нерухомого майна.

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок, прибудови, сараї та вбиральню споруджено у 1986 році. Тобто судом встановлено що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , створене у 1986 році (а.с.21).

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). До 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що була чинна на момент набуття у власність спадкодавцем житлового будинку з надвірними спорудами) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації.

Згідно погосподарської книги №3 по Кулевчанській сільській раді, головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Загальна площа домогосподарства 197,5 кв.м. Будинок належав померлій на підставі особистого рахунку № НОМЕР_4 (адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 , але право власності на нього остання відповідно до чинного законодавства не зареєструвала.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України).

Зважаючи на те, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 , зареєстрований в сільській раді на ім`я ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та розташований на відведеній для цього земельній ділянці, він може бути об`єктом спадкування.

Згідно з Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 .

Судовий збір з відповідача на користь позивача не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя В. С. Миргород