Справа № 161/7017/15-ц
Провадження № 4-с/161/6/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу боржника ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича у виконавчому провадженні №67809605 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/7017/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області стягнуто з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 801 925 гривень 68 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 42 028 гривень 88 копійок судового збору.

Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року замінено первісного стягувача, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», на нового стягувача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) у виконавчому листі з примусового виконання рішення суду від 04 листопада 2016 року у цивільній справі №161/7017/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наразі стягувач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк», без реорганізації юридичної особи.

На виконання вищенаведеного рішення суду судом був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича (далі приватний виконавець), ВП №67809605.

Так, постановою приватного виконавця від 08 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження, а також стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 284 395,46 грн.

Іншою постановою від 08 грудня 2021 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника.

Ще однієї постановою від 08 грудня 2021 року приватним виконавцем накладено арешт на кошти боржника.

На адресу суду 20 грудня 2021 року надійшла скарга боржника ОСОБА_2 на вищенаведені рішення приватного виконавця.

Скаржник вважає, що його зобов`язання перед банком припинені, оскільки борг у встановленому порядку був прощений. Крім того боржник вважає, що у приватного виконавця відсутні докази передачі прав кредитора за договором від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» (наразі АТ «Сенс Банк»).

Також скаржник вказує, що він отримує допомогу по безробіттю на рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 , а тому накладення арешту на нього суперечить вимогам ст.72 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного вище боржник просить суд визнати неправомірними та скасувати вищенаведені постанови приватного виконавця, а також зобов`язати останнього усунути допущені ним порушення.

Скаржник та його представник у судовому засіданні 01 березня 2023 року скаргу підтримали та просили суд її задовольнити. В подальшому, після оголошеної судом за їх клопотанням перерви, не прибули у судове засідання, у зв`язку з чим суд продовжив розгляд справи за їх відсутності.

Інші учасники виконавчого провадження у судове засідання не прибули.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в частині вимоги скарги слід закрити провадження у справі, а в іншій частині відмовити у задоволенні скарги, з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи скаржник, поряд з іншим, оскаржує п.3 постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08 грудня 2021 року, яким з нього стягнутий виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця.

За змістом ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведеного слідує, що суду в порядку цивільного судочинства не підсудні вимоги стосовно оскарження п.3 постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08 грудня 2021 року, яким з боржника стягнутий виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця, і ці вимоги підсудні судам, в порядку адміністративного судочинства. У зв`язку з вищенаведеним, провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Щодо решти вимоги скарги суд зазначає таке.

Так доводи скаржника про прощення йому боргу банком були предметом вивчення судом під час розгляду його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і ці доводи були відхилені судом (див. ухвалу суду від 24 травня 2022 року у цій справі, провадження №6/161/115/22). У зв`язку з тим, що приватний виконавець отримав від стягувача чинний виконавчий документ, який у встановленому порядку не визнавався таким, що не підлягає виконанню, він обгрунтовано відкрив виконавче провадження і відповідна постанова приватного виконавця, в частині, що розглядається судом після закриття провадження у справі, а також постанова про арешт всього нерухомого та рухомого майна боржника, є правомірними.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про відсутність у приватного виконавця відомостей про передачу прав стягувача да АТ «Альфа-банк» від АТ «Укрсоцбанк», то суд наголошує, що в матеріалах справи наявна чинна ухвала суду від 10 листопада 2020 року про заміну стягувача у виконавчому листі.

Щодо доводів ОСОБА_2 про незаконність арешту на його рахунок НОМЕР_1 , на який, за його твердженнями, надходить допомога по безробіттю, суд зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №905/361/19 зроблений наступний правовий висновок.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів скарги, на час винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника у приватного виконавця були відсутні відомості про те, що кошти на картковому рахунку НОМЕР_1 , є допомогою по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яка передбачена ст.47-1 Закону України «Про зайнятість населення».

Тому приватний виконавець у даному конкретному випадку правомірно та обгрунтовано наклав арешт на всі кошти боржника, які знаходяться на банківських рахунках, оскільки спеціальний режим їх використання має враховуватися банківськими установами, під час виконання рішення про арешт.

Суд зазначає, що боржник не позбавлений можливості надати приватному виконавцю документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а у разі, якщо приватний виконавець відмовить йому у знятті арешту з коштів оскаржити таке діяння у встановленому порядку. Однак вказане не є предметом розгляду даної скарги, оскільки боржник обрав способом захисту свого права не оскарження бездіяльності приватного виконавця стосовно не скасування арешту на майно, а саме скасування самої постанови про арешт коштів, яка, як вже зазначив суд, була цілком обґрунтованою та правомірною та момент її винесення.

Суд ще раз наголошує на тому, що розглядає скаргу лише в межах її вимог та підстав, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачений ст.13 ЦПК України, а тому всі інші усні доводи ОСОБА_1 та його представника, які не були заявлені як підстава цієї скарги у її тексті, судом до уваги не беруться.

З наведених вище міркувань суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги, в розглядуваній судом частині після закриття провадження у справі, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.255, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 в частині вимог про оскарження п.3 постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича від 08 грудня 2021 року ВП №67809605 про відкриття виконавчого провадження, яким стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 284 395,46 грн.

Роз`яснити скаржнику, що його вимоги в цій частині підсудні судам в порядку адміністративного судочинства.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 06 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк