ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2378/23 Справа № 243/4975/21 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/4975/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант» про розірвання договору оренди земельної ділянки, яке постановлено суддею Дюміною Н.О. у місті Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 18 листопада 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 5,2709 га, кадастровий номер :05:000:0299, яка знаходиться у селі Рай Олександрівка Слов`янського району, Донецької області.

Земельну ділянку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Лише після смерті матері вона дізналася, що 14 травня 2014 року її матір та ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» уклали договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років.

Позивач зверталась до ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» з пропозицією про розірвання договору оренди, оскільки її мати з моменту укладення договору не отримувала орендну плату.

Крім цього вона, як новий власник, коштів за оренду землі також не отримувала ні за 2019 рік, ні за 2020 рік.

У зв`язку з чим, просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 14 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Слав Агро», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 21 липня 2017 року за № 21547905.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено.

Договір оренди земельної ділянки, площею 5,2709 га, кадастровий номер :05:000:0299, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування якої: Україна, Донецька область, Слов`янський район, територія Миколаївської міської ради (колишня Рай Олександрівська сільська рада), укладений 14 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма "Слав - Агро", зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 21 липня 2017 року за № 21547905, - розірвано.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма "Слав - Агро" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» адвокат Мінаєв Д.Д. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Зазначає, що сул першої інстанції не врахував те, що позивач зверталась до відповідача 23.11.2020 року з заявою про те, що не вбачає за доцільне укладати договір оренди земельної ділянки, проте будь-яких заяв про виплату орендної плати за 2020 рок не писала, реквізитів чи інших даних для перерахунку орендної плати не зазначила.

Посилається на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), відповідно до якого: «у пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Відповідач вважає, що у орендаря відсутнє систематичне порушення такого обов`язку по сплаті орендної плати стосовно її строків, що у свою чергу давало б підстави для розірвання договору оренди землі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка за кадастровим №:05:000:0299, площею 5,2709 га, розташована за адресою: Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 438.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим № :05:000:0299, площею 5,2709 га, остання знаходиться за адресою: Донецька область, Слов`янський район, с. Рай Олександрівка, та за життя належала ОСОБА_2 на підставі розпорядження Слов`янської районної державної адміністрації від 18 травня 2011 року № 244.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, земельну ділянку за кадастровим № :05:000:0299, площею 5,2709 га, розташована за адресою: Донецька область, Слов`янський район, с. Рай Олександрівка, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було надано в оренду орендодавицею ОСОБА_2 - ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро».

Відповідно до договору оренди землі від 14 травня 2014 року, ОСОБА_2 та орендар ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» уклали договір строком на 49 років, вказаним договором ОСОБА_2 передала, а орендодавець прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Рай-Олександрівської сільської ради Слов`янського району Донецької області, має кадастровий номер :05:000:0299 та площу 5,2709 га. Додатком до вказаного договору є акт приймання-передачі земельної ділянки, сторонами в якому вказані також ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро».

Відповідно до п.8 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року слідує, що договір укладений на 49 років починаючи з дати його реєстрації. Строк дії договору може продовжуватись неодноразово, без явки орендодавця до орендаря. При переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Відповідно до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року слідує, що орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до пункту 11 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року слідує, що орендна плата вноситься в такі строки: один раз на рік до 30 грудня.

Відповідно до пункту 12 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16 листопада 2020 року, спірна земельна ділянка має кадастровий № :05:000:0299 та площу 5,2709 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Категорія землі: землі сільськогосподарського призначення. Місце розташування: Донецька область, Слов`янський район, Рай-Олександрівська сільська рада, нормативна грошова оцінка станом на 01 лютого 2019 року становить 172066 грн, власник: ОСОБА_1 , орендодавець: ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро».

Відповідно Свідоцтва про смерть від 11 листопада 2019 року серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 .

Спадщину після смерті матері прийняла позивач ОСОБА_1 - дочка спадкодавця, яка 07 листопада 2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимогі заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності позивачем заявлених позовних вимоги щодо систематичної несплати відповідачем орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі в розумінні статті 141 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі`орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків , передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Стаття 141 Земельного кодексу України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження № 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20 (провадження № 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі через систематичну несплату відповідачем орендної плати за період з 2014 року по 2020 рік та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, відповідно до п.8 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року слідує, що договір укладений на 49 років починаючи з дати його реєстрації. Строк дії договору може продовжуватись неодноразово, без явки орендодавця до орендаря. При переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Відповідно до пункту 9 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно пункту 11 договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2014 року, орендна плата вноситься в такі строки: один раз на рік до 30 грудня.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що він приймав заходи щодо внесення орендної плати за договором оренди землі від 14 травня 2014 року спочатку матері позивача ОСОБА_2 , а згодом і позивачу ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Агрофірма «Слав Агро» починаючи з 2014 року і по 2020 рік належно виконувало своє зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди землі від 14 травня 2014 року. При цьому доказів ухилення орендодавцем від отримання орендних платежів за договорами оренди землі відповідачем не надано.

Отже, за фактичних обставин цієї справи, колегія суддів важчає, що судом першої інстанції було застосовано усталений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору оренди землі судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору, який полягає саме у систематичній несплаті орендної плати.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, саме по собі посилання на справи з подібними правовідносинами, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вказані доводи апеляційній скарзі є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується апеляційний суд.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді