ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6526/21

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/365/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилався на те, що 04.12.2006 ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNPGGK00320052, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 23894,35 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення 05.12.2026.

Позивач вказує, що 12.07.2016 була укладена додаткова угода до кредитного договору № CNPGGK00320052 від 04.12.2006, за умовами якої кредитний договір переведено з валюти долар США в валюту гривня за курсом НБУ на дату укладення додаткової угоди, у зв`язку чим заборгованість на дату укладення додаткової угоди складала 1582281,81грн.

Зазначає, що відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, що відображено у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором і станом на 17.05.2021 має заборгованість у розмірі 954325,37 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 925377,24 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23840,27 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 5107,86 грн.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 53 т. 3) АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № CNPGGK00320052 від 04.12.2006 у розмірі 944162,72 грн, з яких 911085,34 грн заборгованість за тілом кредиту, 27969,52 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5107,86 грн заборгованість з пені, а також понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.11.2022 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором від 04.12.2006 № CNPGGK00320052 станом на 27.07.2021 в сумі 944162 грн 72 коп. і 14162 грн 44 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 958325 грн 16 коп.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю факту неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність простроченої заборгованості, яку відповідачка не сплатила, що є підставою для стягнення всієї заборгованості на користь позивача.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Новик М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.11.2022 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

У скарзі заявник зазначає, що суд замість належного та повного дослідження результатів судово-економічної експертизи передчасно ототожнив правильність розрахунку позивача із результатами проведеної експертизи та запропонованими в ній варіантами та підходами до обрахунку заборгованості відповідачки і лише констатував, що розрахунок Банку повністю відповідає результатам проведеної судово-економічної експертизи.

За доводами скарги, суд першої інстанції, всупереч висновку експертизи про відсутність простроченої заборгованості, не взяв до уваги посилання представника відповідачки на п. 1.7 Додаткової угоди № 1 до Договору, положення якого застосовуються до зобов`язань, строк яких не настав, а строк сплати тіла кредиту і нарахованих відсотків, а саме розмір щомісячного платежу, чітко визначений Додатком № 1 до Договору. До апеляційної скарги додана виписка по рахунку відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження сплати нею грошових коштів згідно умов договору.

Також наголошує, що відповідачка протягом всього часу розгляду справи у суді першої інстанції вчасно сплачувала свій обов`язковий платіж у розмірі 21310 грн, на що суд першої інстанції не звернув уваги в порушення ст. 89 ЦПК України.

Тому заявник не погоджується з висновком суду про неналежне виконання відповідачкою умов договору, оскільки рішенням суду першої інстанції стягнуто заборгованість у розмірі 944 162,72 грн, з яких за період з 29.07.2021 по 28.10.2022 відповідачкою було сплачено 340960 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що у відзиві на позовну заяву зазначалось про наявність судового рішення по справі, а саме ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.11.2020 по справі № 750/7957/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості без вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), хоча і розрахував її станом 09.04.2019 у розмірі 1 053 065,38 грн. І по цій справі судом також була призначена судово-економічна експертиза, за висновком якої було встановлено, що на момент звернення до суду, а саме 16.07.2019, була відсутня заборгованість відповідачки по відсоткам за користування кредитом та по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що були предметом позову.

Тому вважає, що на підставі встановлених обставин по справі № 750/7957/19, які в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, було встановлено відсутність заборгованості відповідачки по відсоткам та пені, а повернення тіла кредиту відбувалося в розмірах та строках, обумовлених Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору, що судом першої інстанції необґрунтовано не було взято до уваги.

Як вказує заявник, відсутність простроченої заборгованості є підставою для відмови у достроковому повному стягнення заборгованості за тілом кредиту та сама по собі така вимога має певні законодавчі обмеження та спеціальну процедуру з урахування положень кредитного договору, Закону України «Про захист прав споживачів» та позицій Верховного Суду з цього питання.

Також заявник не погоджується з висновком суду про те, що умовою звернення до суду з цим позовом не є обов`язкове попереднє направлення відповідачці письмового повідомлення про намір позивача достроково стягнути всю суму кредиту і нараховані відсотки. Та вказує, що відповідно до п.п. 2.3.3 кредитного договору № CNPGGK00320052 від 04.12.2006 банк вправі на власний розсуд змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення або розірвати договір у судовому порядку, або здійснити одностороннє розірвання договору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 14-318цс18, від 26.05.2021 у справі N 755/15853/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, а також посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Тому вважає, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, оскільки аналогічна позиція закріплена у ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування, суд першої інстанції мав прийти до висновку про передчасність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення основної суми заборгованості, строк вимоги за якою ще не настав.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається, що враховуючи часткову сплату заборгованості за договором позивачем на стадії підготовчого засідання була подана заява про зменшення розміру позовних вимог та визначено розмір заборгованості станом на 27.07.2021, а тому суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог станом на 27.07.2021. Вказує, що періоди та суми виникнення простроченої заборгованості вказані в розрахунках Банку та розрахунках, проведених експертом і період виникнення безперервної заборгованості починається з 31.03.2018 і станом на 27.07.2021 прострочена заборгованість не була погашена у повному обсязі. Також зазначає, що Банк дійсно звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте предметом позову було стягнення лише заборгованості по відсоткам та пені. І у цій справі також була призначена судово-економічна експертиза, висновком якої підтверджено наявність заборгованості станом на 09.04.2019, а борг був погашений відповідачкою 31.05.2019, а тому оскільки було відсутнє процесуальне право позивача на збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості станом на листопад 2020 рік, провадження у справі було закрито за відсутності предмета спору. Вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, враховуючи положення ст. 526, 530, 1050, 1054 та п. 3.8. кредитного договору.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 04.12.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNPGGK00320052, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 23894.35 дол. США зі сплатою 12.96 % річних, строком до 05.12.2026 ( т.1 а.с. 11-12).

Пунктом 1.1 Договору встановлений обов`язок відповідачки сплачувати в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків 954.25 дол. США у період з 25 по 30 число кожного місяця.

Згідно з пунктами 3.2, 3.8 Договору у разі порушенні строків розрахунку позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25.92 % річних (2,16% на місяць) від простроченої суми заборгованості.

12.07.2016 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Кредитного договору, якою змінено валюту кредиту з долара США на гривню; визначено, що станом на дату її підписання загальна сума заборгованості на дату укладеня угоди становить 1582281,81 грн 81 коп.; узгоджено новий графік платежів, згідно з яким позичальник повинен сплачувати до 30 числа кожного місяця в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків 21308 грн 95 коп. (т.1 а.с. 13-15).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNPGGK00320052 від 04.12.2006, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 17.05.2021 за відповідачкою наявна заборгованість на загальну суму 954325,37 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості (тіло кредиту) 925377,24 грн, залишок простроченої заборгованості 48056,34 грн, загальний залишок заборгованості за процентами - 23840,27 грн, залишок заборгованості за простроченими процентами 14215,10 грн, загальної суми нарахованої пені 5107,86 грн ( т. 1 а.с. 9-10).

В ході розгляду справи ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.08.2021 у справі була призначена судово-економічна експертиза.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 19.09.2022 (т. 3 а.с. 6-37):

наявний у справі розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 17.05.2021, проведений АТ «ПриватБанк», відповідає умовам підписаного сторонами Кредитного договору № CNPGGK00320052 від 04.12.2006 та частково умовам Додаткової угоди № 1 від 12.07.2016 з Додатком № 1, та не відповідає в частині п. 1.7 Додаткової угоди № 1 від 12.07.2016;

при умові врахування п. 1.1 Кредитного договору від 04.12.2006 № CNPGGK00320052 в межах обсягу банківських виписок, що містяться в матеріалах справи: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом про кредитному договору № CNPGGK00320052 від 04.12.2006 і Додаткової угоди № 1 становить 925377,24 грн, залишок заборгованості по процентам 23840,27 грн, нарахована пеня 5107,86 грн; загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 17.05.2021 складає 62271,40 грн, в т.ч. залишок простроченої заборгованості за кредитом у сумі 48056,30 грн, залишок простроченої заборгованості за відсотками 14215,10 грн;

при умові врахування п 1.7 Додаткової угоди № 1 від 12.07.2016 в межах обсягу даних виписок, що містяться в матеріалах справи: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом по кредитному договору № CNPGGK00320052 від 04.12.2006 і Додаткової угоди № 1 до договору разом із Додатком № 1 становить 925377,24 грн; залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом відсутній; залишок заборгованості за процентами становить 2317,96 грн.

З уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором № CNPGGK00320052 від 04.12.2006, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 27.07.2021 за відповідачкою наявна заборгованість на загальну суму 944162,72 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за надним кредитом (тілом кредиту) 911085,34 грн, залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом 49702,94 грн, загальний залишок заборгованості за процентами - 27969,52 грн, залишок заборгованості за простроченими процентами 14163,98 грн, загальної суми нарахованої пені 5107,86 грн ( т. 3 а.с. 58-59).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність простроченої заборгованості, яку відповідачка не сплатила, що є підставою для стягнення всієї заборгованості на користь позивача.

Однак, погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10.06.2017 набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10.06.2017).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що кредит за кредитним договором є споживчим.

Пунктом 2.3.3 Кредитного договору передбачено право Банку на власний розсуд вимагати достроково повернути суму кредиту у повному обсязі, змінити умови договору з вимогою дострокового повернення кредиту у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику.

Згідно з наведеними умовами сторони дійшли згоди, що незважаючи на інші положення договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань. При цьому, згідно ст. 212,611,651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші забов`язанняза договором.

У постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року,заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, вважає за необхідне під час апеляційного перегляду справи застосувати релевантну практику Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Враховуючи викладене та те, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» не довів дотримання встановленого обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів, а послався на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, як на підставу дострокового стягнення всієї суми заборгованості за Договором.

Матеріали справи не містять доказів того, що Банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачем такі вимоги було отримано, крім того представник банку під час розгляду справи в апеляційному суді пояснив, що така вимога не надсилалась, оскільки це не передбачено Договором.

Проте судом першої інстанції залишено позо увагою зазначені норми права, а також перелічені правові висновки, а також умови, передбачені пунктом 2.3.3 Кредитного договору.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження направлення відповідачці вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі або її частини, а тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про дострокове стягнення заборгованості з відповідачки у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк»» та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за Кредитним договором від 04.12.2006 № CNPGGK00320052 станом на 27.07.2021 у розмірі: прострочену заборгованість за тілом кредиту - 49702,94 грн, прострочену заборгованість за процентами - 14163,98 грн, пені - 5107,86 грн на підставі наявного в матеріалах справи розрахунку Банку (т. 3 а.с. 58-59).

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 68974,78 грн (68974,78 грн від 944166,72 грн становить 7 %), слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 991,37 грн (14162,44 грн х 7 % :100%). Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню на суму 875191,94 грн (944166,72 грн 68974,78 грн), що становить 93%, тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 19756,60 грн (21243,66 грн х 93%) (т. 3 а.с. 105).

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2022 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за Кредитним договором від 04.12.2006 № CNPGGK00320052 станом на 27.07.2021 у розмірі: прострочену заборгованість за тілом кредиту - 49702,94 грн, прострочену заборгованість за процентами - 14163,98 грн, пені - 5107,86 грн, та у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 991,37 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 19756,60 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складено 09.03.2023.

Головуючий Судді :