Справа №731/502/22
Провадження №2/731/19/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Білявської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Варва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2022 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , одружилися 01 липня 1956 року. Під час шлюбу батьки збудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У 1976 році провели у будинок газопостачання. Коли ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, мати успадкувала все його майно, зокрема і будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати. На час смерті матері разом з нею мешкав син ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя батьки не вчиняли жодних дій, спрямованих на реєстрацію житлового будинку, та не отримали свідоцтва про право власності на будинок. Позивач ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері, отримали свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок їй відмовлено, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно.

Оскільки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав її матері, що підтверджується погосподарськими книгами, технічним паспортом та планом газифікації будинку, але через відсутність правовстановлюючих документів вона не може у позасудовому порядку оформити спадщину на вказане майно, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 18 січня 2023 року.

Ухвалою від 18 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , виключивши її зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відкладено підготовче засідання до 09 лютого 2023 року.

08 лютого 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом (а.с. 141-157).

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що після смерті матері ОСОБА_6 вони з сестрою ОСОБА_1 прийняли спадщину в рівних частинах, проте у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , їй також відмовлено, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно.

Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку вказаного будинку після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , об`єднано зустрічний позов ОСОБА_2 в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 , відкладено підготовче засідання до 02 березня 2023 року.

Ухвалою від 02 березня 2023 року, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 20 березня 2023 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому свій позов підтримала з наведених у позовній заяві підстав та просила задовольнити, а також не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 220).

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому зустрічний позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також не заперечувала проти часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 221).

Від представника відповідача ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, відповідно до якого Варвинська селищна рада не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 (а.с. 88). Інших заяв або клопотань від представника відповідача не надходило.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали клопотання про розгляд справи без їх участі, у яких позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали та просили задовольнити (а.с. 162, 223).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 1933 року народження, та ОСОБА_6 , 1938 року народження перебували у зареєстрованому шлюбі з 1956 року (а.с. 6, 46).

Від шлюбу у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7), яка 24 квітня 1981 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 5); дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 145), яка 18 липня 1981 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_13 (а.с. 5); син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Під час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 збудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у 1976 році провели у будинок газопостачання, що підтверджується розробленим проектом (а.с. 16-17).

Із погосподарських книг (а.с. 38-57) вбачається, що у 1961-1989 роках головою двору був ОСОБА_5 , 1933 року народження, який мешкав у будинку разом з дружиною ОСОБА_6 та дітьми (а.с. 45-47, 50-57).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 10).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, заповітів він за життя не складав (а.с. 136, 137).

Після його смерті головою колгоспного двору стала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 38-39, 42-44, 46, 48-49).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с. 9).

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 121-132) вбачається, що до дня смерті вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею в одному господарстві мешкали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 та зять ОСОБА_14 (а.с. 127).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися дві дочки померлої: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 122), кожна з яких 01 липня 2021 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку двох земельних ділянок (а.с. 128-130).

Син ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини не звертався і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто через місяць після смерті матері (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 підтверджується, що спадщину після його смерті прийняла дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 183-201). Крім того, у спадкодавця є син ОСОБА_3 , який спадщину після смерті батька не приймав. Дружини у ОСОБА_7 на день смерті не було.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 , в порядку спадкової трансмісії, діти ОСОБА_7 , а саме: треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не приймали. На спадкове майно, яке входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не претендують, що підтверджується їх заявами про визнання первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 (а.с. 162, 223).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 23 вересня 2021 року на замовлення ОСОБА_1 , як житловий будинок, так і прибудови (сарай та гараж) збудовані у 1981 році (а.с. 29-33).

У 1981 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Наявність у погосподарських книгах записів про належність житлового будинку ОСОБА_6 свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за ОСОБА_6 , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 виявили свою волю на прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини після смерті матері та шляхом подання позовних заяв про визнання за ними права власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до яких у порядку спадкової трансмісії перейшло право їхнього батька на прийняття частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 , навпаки, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса не зверталися.

Спадкоємців за заповітом, спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку в спадщині, а також інших спадкоємців на житловий будинок, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , немає.

Варвинська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області не оспорює право власності на будинок, не заперечує проти визнання права власності за позивачами.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, заперечень щодо позову не мають, подали до суду заяви, у яких визнали позовні вимоги позивачів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412372, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, Прилуцький район, смт Варва, вул. Шевченка, 38), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412372, юридична адреса: 17600, Чернігівська область, Прилуцький район, смт Варва, вул. Шевченка, 38), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко