Справа № 185/614/23
Провадження № 2/185/1158/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:

У січні 2023 року до суду надійшла вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просив суд постановити рішення про припинення стягнення з нього алміентів на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року. За час перебування у вказаному шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу вказана дитина залишилася проживати з відповідачкою. У свою чергу 06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Проте обставини змінилися: вказана дитина з листопада 2022 року стала проживати з позивачем та повністю перебувати на утриманні останнього. У зв`язку із вказаними обставинами позивач звернувся до суду із вказаним позовом про припинення стягнення аліментів.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, клопотання про виклик свідків відкликав.

У свою чергу відповідачка позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Так, згідно відзиву на позов, вказала, що у позивача наявна заборгованість по сплаті аліментів, присуджених до стягнення за вказаним вище судовим наказом. Також посилалася на те, що у справі відсутнє рішення про встановлення місця проживання вказаної дитини. Зазначила, що позивач самовільно змінив місце реєстрації їх спільної дитини, дитина приходить до місця проживання матері, проте позивач налаштовує сина проти відповідачки, належного догляду за вказаною дитиною не здійснює. Вважає, що зазначеними діями позивач бажає усунутися від сплати аліментів, тож просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року, який було розірвано заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 22 березня 2022 року. Вказане підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та зазначеним заочним рішенням суду.

Вказаним заочним рішенням суду також встановлено, що у сторін за час перебування у вказаному зареєстрованому шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене підтверджується також копією свідоцтва про народження.

Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилася проживати з відповідачкою, про що в позовній заяві вказав сам позивач.

06 січня 2022 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказане підтверджується копією зазначеного судового наказу.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії акта обстеження житлового приміщення по факту проживання від 09 січня 2023 року, встановлено, що позивач машкає разом зі своїм сином, ОСОБА_3 , у квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2022 року. Факт проживання дитини разом з позивачем з листопада 2022 року не заперечується відповідачкою.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина.

При цьому, відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання спільної дитини сторін, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів.

Проте відповідачка, як на одну з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, посилалася у відзиві на те, що відсутнє судвое рішення про встановлення місця проживання дитини сторін, а також надала суду копію довідки від 20.03.2023 року, з якої вбачається, що син сторін зареєстрований за її місцепроживанням: АДРЕСА_2 .

Аде суд бере до уваги правову позицію, висвітлену у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22), "існування судового рішення 2019 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення, існування такого рішення не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на користь того з батьків, з ким на час вирішення нового спору проживає дитина, оскільки керівним принципом у цьому випадку є дотримання найкращих інтересів дитини. Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини".

Так, судом встановлено факт проживання дитини сторін з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім цього, відповідачка також посилалася й на те, що позивач не здійснює необхідних дій по догляду за дитиною сторін, остання стала погано харчуватися, а позивач негативно впливає на дитину шляхом залякуванн і фактично змусив останню жити з позивачем.

Відповідно до ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідачкою не надано суду жодних належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних нею по справі обставин.

Окрім цього, відповідачкою не подавалося до цього або іншого суду жодних заяв з вимогами про відібрання вказаної дитини у позивача або встановлення місця проживання останньої.

Сам же факт несплати аліментів позивачем та наявності в останнього заборгованості по вказаному не може бути абсолютною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по справі.

Отже, зважаючи на встановлені по справі обставини, беручи до уваги досліджені на їх підтвердження докази, керуючись наведеними правовими позиціями Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідінсть задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.2,12,13,81,89,141,259,265 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуті на підставі судового наказу, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року у справі №185/10664/21.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдеся три гривні шістдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М. М. Перекопський