Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6775/21 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого- судді Трояновської Г.С .

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 274/6775/21 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивачки 170 028,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого та 1200 грн. страхового відшкодування витрат понесених на поховання.

В обгрунтування позову зазначила, що близько 09 год. 00 хв 26 липня 2020 року в місті Бердичів, по вулиці Європейська відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 від отриманих травм був доставлений до Бердичівської ЦМЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Позивачка є дружиною загиблого ОСОБА_5 , а тому у зв`язку з його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода.

27.07.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000596 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/12408/21 від 07.06.2021, станом на 07.06.2021 року досудове розслідування кримінального провадження №0000596 не завершене.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, тому відповідач відповідно до ст.35 та п.41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. У листі №3.1-01-а/24319 від 02 вересня 2021 року відповідач повідомив представника позивачки про те, що на момент ДТП ОСОБА_5 був пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФУ, у зв`язку із чим не міг надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 . Таким чином МТСБУ не має правових підстав для виплати ОСОБА_1 відшкодування шкоди згідно умов п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

23.10.2020 року МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 6 027,60 грн. (часткове відшкодування витрат на поховання). Вважаючи, що таке рішення суперечить вимогам чинного законодавства, позивачка просила суд стягнути з відповідача 170 028,00 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку із смертю потерпілого, 1 200,00 грн. страхового відшкодування понесених витрат на поховання.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого в розмірі 170 028,00 ( сто сімдесят тисяч двадцять вісім) гривень та страхового відшкодування витрат на поховання в розмірі 1 200,00 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 1712 грн. 28 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Моторно (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч ст. 36 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем не доведено, а судом не встановлено чи одержувала позивач від померлого годувальника допомогу та чи була ця допомога для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Вказує, що судом не взято до уваги той факт, що пенсія ОСОБА_1 була більшою за прожитковий мінімум.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», в якому з урахуванням змін роз`яснюється, що непрацездатним особам, які не знаходилися на утриманні потерпілого, але мали право на відшкодування у зв`язку з його смертю, його розмір визначається сумами, що стягувались за рішенням суду або заявою потерпілого, а при їх відсутності - встановлюється судом з врахуванням матеріального стану непрацездатних осіб і можливості потерпілого до смерті надавати їм допомогу.

Також вказує, що ОСОБА_1 на підтвердження витрат на поховання померлого надано розрахунковий документ у вигляді «товарного чеку», який не може прийматися як розрахунковий документ, так як до нього не встановлені обов`язкові реквізити та сфера його призначення, встановлені Положенням про порядок реєстрації та застосування електронних контрольно-касових апаратів при розрахунках готівкою у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.1997 № 343. Відсутність між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 укладання договору на транспортування вказує на нікчемність товарного чеку.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не поширюються на правовідносини, що виникли із завдання шкоди, а визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплату пенсій, надання соціальний послуг.

Вважає, що право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника мають не тільки особи, які фактично перебували на утриманні у загиблого, а й ті, які мають право на одержання утримання за законом.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування передбачений ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такої підстави для невиплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого як відсутність доказів факту утримання, законодавство не містить.

Вказує, що товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам Положення за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек». Суб`єкти підприємницької діяльності можуть видавати товарні чеки довільної форми. Оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є правомірним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що близько 09 год. 00 хв 26 липня 2020 р., в місті Бердичів, по вулиці Європейська відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 від отриманих травм був доставлений до Бердичівської ЦМЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.07.2020, вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 78 років ( а.с.15).

З свідоцтва про одруження від 23.04.1966 серії НОМЕР_3 видно, що дружиною ОСОБА_5 є позивачка ОСОБА_1 ( а.с.21).

На момент вчинення зазначеної ДТП відповідальність водія автомобіля марки "ЗАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована не була.

За фактом вищевказаного ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України за № 0000596 (а.с. 9,13-16).

Відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2021 досудове розслідування кримінального провадження №0000596 не завершене ( а.с.10-12).

Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є особою пенсійного віку (а.с.24).

З довідки ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області вбачається, що ОСОБА_1 дійсно знаходиться на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, станом на липень 2020 року в розмірі 2188,63 грн.( а.с.25).

Як вбачається з копії Акту про засвідчення факту перебування на утриманні, сусіди позивачки підтвердили, що ОСОБА_1 , потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебувала на утриманні ОСОБА_5 (а.с.26).

Згідно товарного чеку від 28.07.2020 ОСОБА_1 сплачено 1200,00 грн. за транспортні послуги ( а.с.27).

13 серпня 2020 року адвокат Мелех Д.О., діючи від імені ОСОБА_1 , звернувся до МТСБУ з заявою про виплату їй страхового відшкодування та заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування ( а.с. 28-30).

30.08.2020 - 31.08.2020 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернувся повторно до МТСБ України із заявами про долучення документів по справі № 69825 на виплату страхового відшкодування ( а.с.31-32).

У наданій відповіді МТСБУ б/н та б/д МТСБУ зазначається, що прийнято рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 6027,60 грн ( а.с.33-35).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є особою пенсійного віку, якого вона досягла у 2003 році. Таким чином, є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 року у справі № 752/4605/19 (провадження № 61-18995 св 20).

За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний Суд дійшов наступних висновків:

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції належним чином не встановив всіх обставин справи та дійшов помилкового висновку, що позивач мала право на утримання, хоча будь-якими об`єктивними доказами не доведено, що ОСОБА_1 була на утриманні у чоловіка, який помер внаслідок ДТП.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач отримувала пенсію у розмірі 2188,63 грн., що є більшим за прожитковий мінімум відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік».

Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 26 липня 2020 року, в якій загинув ОСОБА_5 , останній був особою пенсійного віку.

Наявна в матеріалах справи довідка ПФУ ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містить інформації щодо розміру пенсії, яка виплачувалась ОСОБА_5 станом на липень 2020 року, а містить лише відомості щодо розміру заробітної плати потерпілого у період з 1988 - 2001, 2011,2013,2015-2016 рік (а.с 122-123).

Отже, підтвердження того, що позивач надавала страховику документи, що підтверджують дохід потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту утримання позивача померлим чоловіком подавався Акт про засвідчення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 , що підтвердити сусіди позивачки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 .

Згідно позицій Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 643/207/16-ц «Підпунктом «е» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

Колегія суддів критично ставиться до наданого представником позивача письмового Акту про засвідчення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_5 , що підтвердити сусіди, оскільки він не може прирівнюватись до довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання або довідки органу місцевого самоврядування, позаяк він ніким не затверджений, не містить будь-яких відомостей про фактично отримуваний потерпілим дохід і не підтверджує із достовірністю, що отримуваний чоловіком позивача дохід був основним джерелом її засобів до існування.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач, звертаючись до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з втратою годувальника, не надала всіх, передбачених Законом документів, на підставі яких можна встановити, що вона на час ДТП та смерті чоловіка перебувала на утриманні останнього.

Отже, апеляційний суд вважає, що у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування витрат у зв`язку із смертю потерпілого у розмірі 170 028,00 грн. та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено понесені нею витрати на поховання чоловіка з підстав невідповідності наданого нею товарного чеку від 27.07.2020 на загальну суму 1200 грн вимогам пункту 2 розділу 3 «Положення про форму та зміст розрахункових документів (електронних розрахункових документів)», затверджених наказом Мінфіну від 21.01.2016 за № 13, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 15 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається зі змісту пункту 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, талоном або іншими документами.

Реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (окрім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій (пункт 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання яких покупцю є обов`язковим, передбачені Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затверджених наказом Мінфіну України від 21.01.2016 № 13, то типова форма та зміст товарного чека законодавчо досі не визначена, а відтак суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Отже, є безпідставними доводи МТСБУ про те, що у даному випадку, виданий суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (як платником єдиного податку, спрощеної системи оподаткування з видом господарської діяльності організація поховань та надання пов`язаних із ними послуг) товарний чек не є належним розрахунковим документом, оскільки видача такого у довільній формі передбачена законодавством.

Зважаючи на те, що товарний чек від 28.07.2020 підтверджує проведену між позивачкою та ФОП ОСОБА_6 розрахункову операцію та свідчить про укладення між ними споживчого договору, а тому відмова відповідача МТСБУ у виплаті понесених позивачкою витрат на поховання ОСОБА_5 , із підстав не надання ОСОБА_1 належного розрахункового (платіжного) документа, не може вважатись правомірною.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 1200 грн. страхового відшкодування витрат понесених на поховання підлягає задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно залишити без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про часткове скасування рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2022 року в частині стягнення 170 028,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого, то судові витрати, понесені Моторно (транспортним) страховим бюро України за подання апеляційної скарги в сумі 2550,75грн необхідно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України компенсувати за рахунок держави, оскільки відповідно до ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Окрім того, зважаючи на задоволення апеляційної скарги частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 1000 гривень витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, частково задовольнивши вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь 8000грн витрат на правничу допомогу (а.с.216).

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2022 року скасувати в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 170 028,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого та розподілу судових витрат та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати з Державного бюджету України на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, юридична адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8) - 2 550,75 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 1000 гривень витрат на правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03.03.2023.

Головуючий Судді: