Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/548/23
Номер провадження2/711/710/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
20 березня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Зайцевої О.І.
представника позивача адвоката: Гахова С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (м. Київ, пр.-т. Перемоги, 65) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 08 вересня 2022 року Золочівським районним судом Львівської області розглянуто кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 . Згідно даного вироку ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 12 березня 2022 року, близько 21 год. 00хв., керуючи автомобілем марки «CherryJaggi», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі М (сполучення «Тернопіль-Львів-Рава-Руська» на 46 км.) в мжах населеного пункту Плугів Золочівського району Львівської області в напрямку до м. Львова порушив вимоги розділу 12 п.12.3 та вимоги дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості руху» розділу 33 «дорожні знаки» Правил дорожнього руху затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2021 року, перетнув широку суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чкі рухались у попутному з автомобілем напрямку на правому узбіччі. Внаслідок даного наїзду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_5 завдано тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких настала його смерть.
Після наїзду на зазначених вище пішоходів автомобіль під керуванням ОСОБА_2 продовжив рух та допустив зіткнення з належним йому автомобілем марки «Опель Астра», р.н. НОМЕР_2 , який знаходився також на обочині. Внаслідок даного зіткнення, належному його автомобілю було завдано механічні ушкодження. Після даного ДТП належний йому автомобіль було вилучено та ухвалою слідчого судді Гальцького районного суду м. Лбвова від 14 березня 2022 року було накладено арешт на даний автомобіль, який було знято лише вироком від 08 вересня 2022 року Золочівським районним судом Львівської області, який набрав законної сили 08 жовтня 2022 року, лише після чого автомобіль йому було повернуто.
Дане підтверджується висновком про вартість майна від 31.10.2022 року вих. №-48 R/11/10/2022-03-13 та додатками до нього.
Після ухвалення зазначеного вище вироку він звернувся до СК ПАТ СГ «ТАС» з питанням про відшкодування йому завданих матеріальних збитків. Однак, йому було відмовлено в виплаті страхових сум, оскільки, «в судовому акті, на підставі якого можна прийти беззаперечного висновку про порушення водієм ОСОБА_2 ПДР, внаслідок якого відбулося зіткнення з належним йому автомобілем на зустрічній смузі руху відсутній».
Вказує, що зазначене не зовсім відповідає дійсності, оскільки, після вчиненого ОСОБА_2 ДТП, внаслідок якого пішоходи отримали тілесні ушкодження, а його автомобіль механічні пошкодження, на належний йому автомобіль було накладено арешт та вилучено автомобіль, тобто, належний йому автомобль було пошкоджено саме внаслідок ДТП винуватцем якої визнано саме ОСОБА_2 . ВІдповідно страхового полісу № 2400809 від 21.01.2022 року, який діяв до 20.01.2023 року, укладеного з ПАТ СГ «ТАС» відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність вланика транспортного засобу.
31 січня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.
28 лютого 2023 року ухвалою суду провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» матеріальної шкоди закрито, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Адвокат Гахов Сергій Вікторович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 шкоди підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином.
Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи.
Відзив на позовну заяву не подано.
Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення адвоката Гахова Сергія Вікторовича, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2022 року встановлено, що «12 березня 2022 року, близько 21 год. 00хв на автодорозі М09 сполученням «Тернопіль-Львів-Рава-Руська» у с. Плутів, Золочівського району Львівської області, водій автомобіля марки «Чері Тіго» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухаючись у напрямку м. Львова, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди та ОСОБА_4 , 2003 р.н. Після наїзду на пішоходів, водій автомобіля марки «Черрі Тіго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Опель Астра» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .»
Даною ухвалою накладено арешт на транспортний засіб «Опель Астра» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_3 .
Вироком Золочіковського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року встановлено, що: « ОСОБА_2 , 12 березня 2022 року, близько 21 год. 00хв., керуючи автомобілем марки «CherryJaggi», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі М09 сполучення «Тернопіль-Львів-Рава-Руська» на 46 км., в межах населеного пункту Плугів Золочівського району Львівської області в напрямку до м. Львова порушив вимоги розділу 12 п.12.3 та вимоги дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості руху» розділу 33 «дорожні знаки» Правил дорожнього руху затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2021 року, перетнув широку суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які рухались у попутному з автомобілем напрямку на правому узбіччі.».

Також, Вироком Золочіковського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року встановлено, що: « ОСОБА_2 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5 , тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України».

Даним вироком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу позивача відповідачем.

Позивач ОСОБА_1 посилається на той факт, що належний йому автомобіль було пошкоджено саме внаслідок ДТП винуватцем якої визнано саме ОСОБА_2 .

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, з якою узгоджуються правила частини першої статті 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Загальному правилу частини першої статті 1177 ЦК України кореспондує встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (частина перша статті 127 КПК України); примусово за рішенням суду (частина друга статті 127 КПК України).

Визначаючи застосування заходів відповідальності за заподіяну шкоду, цивілістична доктрина і чинний закон виходять із загального принципу, який в науковій літературі зазвичай іменується принципом «генерального делікту». Згідно з цим принципом заподіяння шкоди однією особою іншій є підставою виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди, зокрема й обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду (за наявності інших обов`язкових умов). Втім, принцип генерального делікту не означає, що відповідальність виникає у особи довільно і повинна застосовуватися в силу самого факту заподіяння шкоди, адже закон визначає умови, за яких шкода підлягає відшкодуванню. До загальних умов відповідальності за заподіяну шкоду (умови «генерального делікту») відносять наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди (порушення ним певного свого обов`язку, що має пасивний характер), причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і шкодою, вина заподіювача шкоди.

Одночасно із принципом генерального делікту, що визначає загальні умови відповідальності за шкоду, завдану порушенням особою свого суб`єктивного обов`язку, цивільний закон передбачає особливі випадки, до кожного з яких застосовуються спеціальні правила, що утворюють окремі спеціальні делікти. Співвідношення між генеральним деліктом і спеціальними деліктами, в загальних рисах, полягає в тому, що за наявності правових норм про спеціальний делікт до відповідних відносин повинні застосовуватися правила такого делікту; правила щодо генерального делікту застосовуються за відсутності правил про спеціальний делікт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Структура та зміст чинної ст. 1177 ЦК України визначають, що за загальним правилом шкоду, завдану потерпілому в результаті вчинення кримінального правопорушення (злочином), має відшкодовувати винна особа, діями якої її завдано (генеральний делікт), що відповідає частині першій цієї статті.

Системний аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець, запровадивши певні правила поведінки, встановив певну логічну послідовність у визначенні особи, яка має відшкодувати/компенсувати потерпілій особі шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Також, системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що передумовою для застосування такого правила є встановлення (у визначеному процесуальним законом порядку) факту вчинення певного кримінального правопорушення. Тобто у правомірно розпочатому кримінальному провадженні має бути передусім встановлено самий факт вчинення відповідного кримінального правопорушення стосовно визначеної потерпілої особи, яка надалі звернулася з вимогою про компенсацію завданих їй збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частина 1 ст. 1177 ЦК України, з урахуванням загальних принципів, підлягає застосуванню за таких умов: наявність шкоди; вчинення кримінального правопорушення; причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням і завданою шкодою; вина особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні мають бути встановлені у порядку кримінального судочинства судом або, за певних умов, слідчим, дізнавачем правоохоронного органу або прокурором.

Враховуючи порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування якого триває, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення, на підставі частини другої ст. 1177 ЦК України з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належно не встановлений.

Водночас факт кримінального правопорушення (злочину) може бути також встановлений й на стадії досудового розслідування у разі закриття кримінального провадження за ст. 284 КПК України з нереабілітуючих підстав постановами слідчого, дізнавача, прокурора.

Також факт вчинення стосовно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якщо обставини, передбачені, зокрема положеннями пунктів 4-8 ч. 1 ст. 284 КПК України, виявляються під час судового провадження.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження стосовно цієї особи виключається.

Отже, обов`язковою умовою для застосування статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи певного кримінального правопорушення.

У разі неухвалення наведених процесуальних рішень, втілених у певних документах у кримінальному провадженні, встановити всі умови застосування статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає.

У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі статті 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі є насамперед завдання шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення, що має бути встановлено у передбаченому кримінально-процесуальному законом порядку.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду № 757/59343/19-ц від 07 листопада 2022 року.

В судовому засіданні встановлено, що відсутнє судове рішення (вирок, постанова), яке набрало законної сили, яким би було встановлено подію злочину (кримінальне правопорушення), та яким би ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені злочину (кримінального правопорушення), передбаченого нормами КК України та спричинення внаслідок винних протиправних дій особи збитків саме ОСОБА_1 .

В кримінальному провадженні за № 0000115 від 13 березня 2022 року ОСОБА_1 потерпілим не визнаний.

Тобто, право на позов у ОСОБА_1 не виникло у матеріально-правовому розумінні у зв`язку з ненастанням тих обставин, з якими пов`язується пред`явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Позивач ОСОБА_1 , при зверненні до суду з даним позовом, с посиланням на ЗУ «Про судовий збір», не сплачував судовий збір.

А тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166,1187.1188 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 133, 141, 258, 259, 80,280-282, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 березня 2023 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб