ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 626/807/21 Номер провадження 22-ц/814/345/23Головуючий у 1-й інстанції Дудченко В.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» - адвоката Кадуна Петра Вікторовича

на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Дудченка В.О., повний текст судового рішення виготовлено не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАОП «Промінь», в якому просила припинити договір оренди землі №211 від 12.10.2004 року шляхом розірвання, який зареєстрований 12.10.2004 року за №246 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», укладеного строком на 24 роки між ПАОП «Промінь» та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,9601 га, кадастровий номер :08:000:0089, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2016 року.

Позов мотивовано тим, що в її власності знаходиться земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,9601 га, кадастровий номер :08:000:0089, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2016 року, після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана земельна ділянка належала померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1812 від 08.04.2009 року, після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь» в 2004 році був укладений договір оренди земельної ділянки за №211 від 12.10.2004 року строком на 24 роки. Відповідно до договору орендна плата нараховується орендарем у розмірі не менше 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. За умовами договору оренди земельної ділянки за №211 від 12.10.2004 року зокрема п. 2.4.2. Договору вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати орендну плату протягом дії договору але не пізніше як у термін з 01 серпня до 31 грудня кожного року. Умовами договору оренди земельної ділянки не визначений порядок сплати відповідачем орендної плати, однак відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України до зобов`язань землекористувача віднесено своєчасну сплату земельного податку та орендної плати. Відповідач зобов`язаний був щороку сплачувати йому орендну плату за місцем проживання позивача, а у випадку неможливості виконувати своє зобов`язання за місцем його проживання, внести орендну плату за договором оренди землі на депозит нотаріуса. Крім того, відповідач відповідно до «Правил надання послуг поштового зв`язку» затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2000 року мав можливість сплатити орендну плату поштовим переказом. Пунктом 3.1.2 Договору визначено що дія договору припиняється в разі порушення Орендарем Земельного кодексу України, інших нормативних актів відносно землі, а також умов цього договору на підставах і в порядку, передбачених законодавством. Відповідач в порушення умов договору оренди земельної ділянки не сплатив йому орендну плату за використання земельної ділянки у строки визначені договором за період користування земельною ділянкою протягом 2019-2020 років, що підтверджується Відомістю з державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків. Оскільки відповідач не сплатив орендну плату за 2019-2020 роки у строки з 01 серпня по 31 грудня кожного року за користування земельною ділянкою вважає, що спірний договір відповідно до вимог земельного законодавства є припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Приватно аграрно-орендного підприємства «Промінь» про розірвання договору оренди землі задоволено.

Припинено договір оренди землі №211 від 12.10.2004 року шляхом розірвання, який зареєстрований 12.10.2004 року за №246 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», укладеного строком на 24 роки між ПАОП «Промінь» та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,9691 га кадастровий номер :08:000:0089, яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2016 року.

Стягнуто з Приватно аграрно-орендного підприємства "Промінь" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на оплату судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідач не надав доказів про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою позивача наперед, у зв`язку із чим судом встановлено факт систематичної несплати орендної плати, та позивачем доведено, що йому відповідачем завдана шкода, яка значною мірою позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» - адвокат Кадун П.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Укладаючи договір оренди сторони погодили, що розмір орендної плати складатиме 1,5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. За таких умов відповідач повністю виконав всі умови договору, відповідно з нормою ч.2 ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Нормою ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, але таких доказів стороною позивача до суду не надано, тому що всі зміни до договору повинні бути в письмовій формі та пройти відповідну реєстрацію.

Судом зазначено про неможливість встановити суму орендної плати по договору, але це не відповідає дійсності, так як суду було надано розрахунок орендної плати та її сума для виплати позивачу.

Також, судом при винесенні рішення робиться посилання на застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої ст. 3 ЦК України належить, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17, а також у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

За змістом наведених норм, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,9601га, кадастровий номер :08:000:0089, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2016 року, після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана земельна ділянка належала померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1812 від 08.04.2009 року, після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13).

Між ОСОБА_2 та ПАОП «Промінь» в 2004 році був укладений договір оренди земельної ділянки за № 211 від 12.10.2004 року строком на 24 роки (а.с.7-9).

Відповідно до договору орендна плата нараховується орендарем у розмірі не менше 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.

За умовами Договору оренди земельної ділянки за № 211 від 12.10.2004 року зокрема п. 2.4.2 Договру вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати орендну плату протягом дії договору але не пізніше як у термін з 01 серпня до 31 грудня кожного року.

Відповідно до п. 2.4.5 Орендар за письмовою домовленістю може вносити плату за майбутній період (попередній внесок). Внесення орендної плати на майбутній період можливе на термін не більше 1 року. У разі припинення або розірвання договору внесена на майбутній період орендна плата повертається Орендарю протягом 6 місяців з дня припинення чи розірвання договору.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 довела наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням. На підтвердження невиплати відповідачем орендної плати за 2019-2020 роки ОСОБА_1 надала Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких вона не отримувала дохід від зданої в оренду ПАОП «Промінь» земельної ділянки в 2019-2020 роках (а.с.11). Відповідач в свою чергу не надав доказів про виплату орендної плати за користування земельною ділянкою позивача наперед, у зв`язку з чим встановлено факт систематичної несплати орендної плати.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом України, а також законами України, зокрема Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також конкретним договором оренди землі.

Так, власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду (ст. 90 ЗК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України).

Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте, саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Згідно положень ст. 1, 3, 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закону) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 14, 15 Закону (в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди землі) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору оренди землі є, в т.ч., орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтями 21, 22 Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до положень ст. 25 Закону орендар земельної ділянки поміж іншого зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.12.2019 року у справі № 318/433/18 міститься висновок, що неналежне виконання умов договорів також є порушенням умов договорів оренди, яке дає право орендодавцям вимагати розірвання таких договорів, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість по договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки №211 від 12.10.2004 року орендна плата нараховується орендарем у розмірі не менше 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Орендна плата, враховуючи не виплачену, підлягає застосуванню коефіцієнту індексації грошової оцінки земель на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України.

За умовами Договору оренди земельної ділянки за №211 від 12.10.2004 року зокрема п. 2.4.2 вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати орендну плату протягом дії договору але не пізніше як у термін з 01 серпня до 31 грудня кожного року.

Відповідно до п. 2.4.5 Орендар за письмовою домовленістю може вносити плату за майбутній період (попередній внесок). Внесення орендної плати на майбутній період можливе на термін не більше 1 року. У разі припинення або розірвання договору внесена на майбутній період орендна плата повертається Орендарю протягом 6 місяців з дня припинення чи розірвання договору.

Встановлено, що будь-яких письмових домовленостей між сторонами щодо виплати орендної плати на майбутній період матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 4.3 підставою розірвання договору є вимога однією із сторін, у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором.

Відповідно до Довідки про нарахування та видачу сум на земельну частку (пай), що знаходиться в оренді ПАОП «Промінь» ОСОБА_1 від 12.04.2021 року у 2019-2020 роках нараховувалась але не виплачувалась орендна плата за земельну ділянку, залишок на 01.01.2021 рік переплати становить 313,13 грн (а.с. 33). При цьому у даній довідці відсутній розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку за відповідні роки, вказані тільки суми нарахованої орендної плати, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування орендної плати.

Відповідно до Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_1 не отримувала дохід від зданої в оренду ПАОП «Промінь» земельної ділянки в 2019 - 2020 роках (а.с. 11).

Відповідно до копії Видаткового касового ордеру №1785 від 01.10.2018 року ОСОБА_1 видано ПАОП «Промінь» 15134,00 грн., підстава: орендна плата за земельний пай згідно договору №211 від 12.10.2004 року за 2017-2018 роки (а.с. 36).

Відповідно до копії Видаткового касового ордеру №2304 від 27.09.2016 року ОСОБА_1 видано ПАОП «Промінь» 9016,00 грн., підстава: в рахунок земельного паю за 2015 рік (а.с. 37).

28.12.2019 року за № 518 ПАОП «Промінь» надіслало листа на адресу ОСОБА_1 наступного змісту «У зв`язку з тим, що Ви як орендодавець не з`явились для отримання належної Вам орендної плати за земельну ділянку (пай) адміністрація ПАОП «Промінь» просить Вас відкрити картковий рахунок для перерахування належної Вам орендної плати за земельну ділянку (пай) в АТ «Райффайзен банк «Аваль»», з даного листа також вбачається, що ПАОП «Промінь» не вбачав переплати орендної плати на перед позивачу у 2018 році, оскільки у 2019 році просив відкрити картковий рахунок для оплати орендної плати, яку позивач не з`явилась отримати (а.с. 34). Проте договір № 211 оренди земельної ділянки від 12.10.2004 року не містить вимоги до Орендодавця щодо відкриття карткового рахунку для перерахування коштів зі сплати орендної плати.

Інших доказів, на підтвердження неможливості виплатити орендну плату у строки, визначені договором за 2019 та 2020 роки відповідачем не надано.

За таких, обставин апеляційний суд вважає, що позивачем доведено систематичність порушення відповідачем умов договору оренди в частині несвоєчасної виплати орендної плати за 2019 та 2020 роки, що завдає інтересам позивача суттєвої шкоди і є істотним порушення відповідачем умов договору, та, відповідно, є підставою для його розірвання.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» - адвоката Кадуна Петра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль