ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2969/23 Справа № 199/6641/22 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк,

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором зі спадкоємця.

Позов обґрунтовано тим, що 28 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви, якою позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також заявою позичальника підтверджено, що він був проінформований про умови кредитування в банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами в розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Проте в процесі користування кредитним рахунком позичальник домовленість не виконав, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями перед банком.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, за вказаним кредитним договором, станом на день її смерті існувала заборгованість у сумі 17.357 грн., спадкоємцем боржника є ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після ОСОБА_1 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача, як спадкоємця померлого боржника, оскільки він успадкував зобов`язання за кредитним договором № б/н від 28 січня 2007 року у вигляді заборгованості по кредиту /а.с.1-3/.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з підстав недоведеності постійного проживання відповідача разом зі спадкодавцем. Позивачем не надано доказів про існування спадкоємців, наявності та об`єму спадкового майна у спадкодавця, в рамках вартості якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором/а.с.116,117/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанкподало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого боржника ОСОБА_2 та прийняв спадщину, оскільки не заявив про відмову від такого прийняття у встановлені ст.ст. 1270,1273 ЦК України строки, а відмітка в паспорті відповідача про реєстрацію місця проживання, яка збігається з реєстрацією місця проживання спадкодавця, свідчить про фактичне прийняття спадщини на час смерті спадкодавця /а.с.121-125/.

ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28 січня 2007 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що 02 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис № 633, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 68).

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг б/н від 28 січня 2007 року становить 17.357,00 грн.

Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13 грудня 2022 року №6/5-6604, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08 серпня 2006 року по теперішній час.

Склад зареєстрованих осіб на день смерті становить одна особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 08 серпня 2006 року по теперішній час.

28 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк», як кредитором померлого боржника, до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори була направлена претензія від 17 липня 2021 року (а.с. 70).

04 серпня 2021 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано позивачеві відповідь №2813, згідно якої спадкову справу №677/2021 (реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 68071728) було відкрито на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». У випадку прийняття спадщини та/або видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцям буде надано відповідне повідомлення. (а.с. 71)

Згідно відповіді Четвертої дніпровської нотаріальної контори від 08 грудня 2022 року №2409, після померлої ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

27 листопада 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачу лист-претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с. 73), однак відповідач не погасив кредитну заборгованість.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю позивачем наявності та об`єму спадкового майна у спадкоємця, з чим колегія суддів погоджується частково.

Судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Судом першої інстанції зазначено, що за наведеними вище нормами Закону, належним відповідачем у справі за позовом кредитора спадкодавця про стягнення заборгованості за кредитним договором є спадкоємець, який прийняв спадщину, а обов`язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця обмежений вартістю майна, одержаного у спадщину, і залежить від розміру його частки у спадщині, з чим погоджується і колегія суддів.

Однак судом першої інстанції не було з`ясовано наявність чи відсутність у відповідача, в силу ч.1 ст. 1282 ЦК України, зобов`язання перед позивачем за кредитним договором від 28 січня 2007 року станом на дату відкриття спадщини, як і не було з`ясовано дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, та не було надано оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом до спадкоємця, в розумінні ст. 1281 ЦК України.

Згідно ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17 (провадження № 61-5042св21), зазначено, що "при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15-ц (провадження № 14-99цс21) зроблено висновок, що "відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог. Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, шляхом визнання на нього права власності за кредитором, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі".

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, (провадження № 61-25487св18), зазначено, що, "враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача".

Вирішуючи спір, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договорами позики), факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника НОМЕР_2 , своєчасне звернення кредиторів до спадкоємців, наявність спадкового майна у вигляді земельних ділянок, суд апеляційної інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, та зробив передчасного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності спадкового майна, його вартості.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від17 серпня 2022 року у справі 756/6174/16-ц та у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21.

У даній справі колегією суддів встановлено порушення прав позивача у зв`язку із непогашеною заборгованістю боржником ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 січня 2007 року, однак не встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі, що судом першої інстанції не було досліджено та не здійснено жодного висновку з цих питань, як і не було досліджено дотримання позивачем строків, встановлених положеннями ст. 1281 ЦК України, щодо своєчасного звернення до спадкоємця.

Так, ст. 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другоюі третьою цієїстатті, позбавляється права вимоги.

При цьому колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції застосована редакція зазначеної статті ЦК України, яка не є чинною на час розгляду справи, оскільки 03 липня 2018 року внесено зміни в ч.ч.1-3 цієї статті де замість одного року пред`явлення вимог до спадкоємця, встановлено шість місяців.

Проте, колегія суддів відзначає, що позивачем АТ КБ Приватбанк порушений встановлений ч.2 ст. 1281 ЦК України строк, який є пресічним, внаслідок чого останній втратив право звернення з цими вимогами до відповідача.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого позивач, як кредитор, звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори 13 липня 2021 року, що підтверджується претензією кредитора, поданою в порядку ст. 1281 ЦК України, відповіді на яку в матеріалах справи не міститься (а.с.70), на яку отримав відповідь, датовану 31 липня 2021 року, що спадкова справа №677/2021 після померлої ОСОБА_1 відкрита на підставі цієї претензії АТ КБ Приватбанк, а у випадку прийняття спадщини та/або видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої буде повідомлено спадкоємцям щодо вимог кредитора (а.с.71), при цьому, позивач звернувся до суду з вимогами у цій справі лише 07 вересня 2022 року, тоді як ч.2 ст. 1281 ЦК України, встановлено шестимісячний строк звернення з такими вимогами до спадкоємця.

Тобто позивач повинен був за цими обставинами звернутися до суду з вимогами до спадкоємця не пізніше 30 січня 2022 року за вимогами ч.3 ст. 1281 ЦК України, тобто такий строк належить відліковувати від дати отримання відповіді нотаріальної контори.

Враховуючи, що позивач не скористався своїм правом на подання позову протягом шестимісячного строку, встановленому ч.ч.2,3 ст. 1281 ЦК України в редакції після 03 липня 2018 року, тобто до 30 січня 2022 року, пред`явивши цей позов лише у вересні 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про пропуск позивачем строку, встановленого ч.ч.2,3 ст. 1281 ЦК України, внаслідок чого позивач є таким, що позбавлений права на звернення до суду з позовними вимогами, пред`явленими до ОСОБА_1 - відповідача у справі, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк.

За наведених обставин, колегія суддів змінює підстави відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк, що за вимогами ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення першої інстанції в частині обґрунтування відмови.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк колегія суддів відзначає, що апелянт, вірно зазначив, що його право порушене, проте, не дотримався передбаченого законом порядку щодо своєчасного звернення до суду з вимогами до спадкоємця.

Відповідно позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 09 березня 2021 року у справі № 450/2021/15-ц, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Також доводи апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зводяться до переоцінки доказів, які досліджені судом першої інстанції, та до незгоди з рішенням суду.

Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в не достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини даної справи, не перевірив доводи позивача у відношенні з наданими ним матеріалами позову, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, хоча і дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак зовсім з інших підстав, тому належить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта