ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2165/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарях Пугач Д.С., Урус А.С., Осадчук С. В., Дерій А. С.,.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,-

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якому просив стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 1 599 600, 00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 05 листопада 2019 року складає еквівалент 64 500, 00 доларів США.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 грудня 2017 року між ОСОБА_7 (позикодавець) та відповідачем (позичальник) укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 2 000 000,00 грн, що на день укладення позики становило 70 000,00 доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2018 року.

На підтвердження укладення договору позики відповідач склав та підписав розписку, датовану 19 грудня 2017 року, яка відповідає вимогам частини другої статті 1047 ЦК України.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики виконав частково, оскільки кошти ОСОБА_7 повернув частинами і не в повній мірі, а саме: 09 лютого 2018 року суму еквівалентну 1 500,00 доларів США; 27 квітня 2018 року - 2 000,00 доларів США; 31 травня 2018 року - 2 000,00 доларів США.

Позивач, посилаючись на положення статей 512, 513, 514 ЦК України, вказує, що 24 жовтня 2019 року між ним та ОСОБА_7 укладений договір про відступлення прав вимоги (заміна кредитора у зобов`язанні), відповідно до якого він набув право вимоги до відповідача за договором позики від 19 грудня 2017 року. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку позику не повернув, позивач звернувся з позовом до суду та просить його задовольнити.

Представник відповідача 13 грудня 2019 року подав відзив, у якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову, просить відмовити у його задоволенні.

У відзиві представник відповідача зазначив, що жодного договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не укладалося. Вважає, що позивач не вірно кваліфікує існуючі між сторонами правовідносини. Вказує, що розписка, на яку посилається позивач в якості обґрунтування своїх вимог, не містить даних про отримання відповідачем у борг коштів від ОСОБА_7 , не містить даних про укладення та умови договору позики, отже, не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики. Вказує, що розпискою від 19 грудня 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель» (далі - ТОВ «Артель»), директором якого був відповідач, зобов`язувалося сплатити працівнику ОСОБА_7 , який виходив на пенсію, неофіційну премію у розмірі 2 000 000,00 грн, у строк до 31 грудня 2018 року.

Крім того, стверджує, що договором відступлення прав вимоги ОСОБА_1 було передано право вимоги за неіснуючим борговим зобов`язанням, отже позивач не набув статусу кредитора, а відтак не має права на заявлення позовних вимог у межах цієї справи. Вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки позовні вимоги помилково заявлено до нього, а не до ТОВ «Артель», від імені якої він як посадова особа видавав розписку від 19 грудня 2017року.

Позивач та його представники у судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили задовольнити позов, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи.

Відповідач та його представники у судовому засідання заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті справи.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

? 13 листопада 2019 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено в підготовче засідання /т. 1 а.с.33-34/.

? 13 листопада 2019 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на належну відповідачу ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ «ОЛЛТЕКС ПРО» в розмірі 350 000 грн, що становить 35% від загального розміру статутного капіталу /т. 1 а.с.47-50/.

? 13 грудня 2019 року представник відповідача подав заяву про виклик у судове засідання та допит як свідка ОСОБА_7 /т. 1 а.с.58/.

? 13 грудня 2019 року представник відповідача подав відзив /т. 1 а.с.59-66/.

? 24 березня 2020 року представник відповідача подав письмові додаткові пояснення /т. 1 а.с.86-88/.

?24 березня 2020 року представник позивача подав клопотання про призначення судової технічної експертизи /т. 1 а.с. 97-98/.

?24 березня 2020 року представник відповідача подав заяву про зустрічне забезпечення /т. 1 а.с. 102-103/.

?26 березня 2020 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення відмовлено /т. 1 а.с. 105-107/.

?03 червня 2020 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду підготовчого судового засідання /том 1, а.с. 112/.

?17 серпня 2020 року представник позивача подав заперечення проти клопотання про виклик та допит ОСОБА_7 як свідка /том 1, а.с. 116-117/.

?13 серпня 2020 року представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі до ухвалення судового рішення у справі № 754/7882/20 /том 1, а.с. 130-132/.

?19 серпня 2020 року представник відповідача подав клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_8 /том 1. а.с. 147/.

? ухвалами суду від 19 серпня 2020 року, що занесені до протоколу судового засідання залишено без розгляду клопотання про призначення судової технічної експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі, задоволено клопотання про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_8 /т. 1 а.с. 157-158/.

?13 жовтня 2020 року представник позивача подав клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою та допит відповідача у якості свідка /т. 1 а.с. 161-162/.

?16 жовтня 2020 року представник позивача подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності сторони позивача, закриття підготовчого провадження, просив вирішити клопотання про визнання обов`язковою явки відповідача та допит його у якості свідка /т. 1 а.с. 175/.

?16 жовтня 2020 року представник відповідача подав заяву про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, не заперечував проти задоволення клопотання про виклик та допит відповідача у якості свідка, просив долучити письмові докази /т. 1 а.с. 176/.

?16 жовтня 2020 року ухвалою суду призначено справу до розгляду по суті, визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою /т. 1 а.с. 178/.

?18 січня 2020 року свідок ОСОБА_7 подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т. 1 а.с. 183-184/.

?19 січня 2021 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання ОСОБА_7 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами судового засідання /т. 1 а.с. 191-192/.

?26 січня 2021 року представник відповідача подав заперечення щодо допиту свідка у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, клопотання про привід свідка ОСОБА_7 , письмові додаткові пояснення /т. 1 а.с. 194-199/.

?15 липня 2021 року представник відповідача подав додаткові письмові пояснення /т. 2 а.с. 1 - 6/.

?19 липня 2021 року представник відповідача подав клопотання про привід свідка ОСОБА_7 , клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, клопотання про виклик у якості свідка ОСОБА_9 /т. 2 а.с. 38-44/.

?19 липня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва залишено без розгляду клопотання представника відповідача про призначення судово-психологічної експертизи та виклик свідка ОСОБА_9 /т. 2 а.с. 50-51/.

? 19 липня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва задоволено клопотання представника відповідача про привід свідка ОСОБА_7 /т. 2 а.с. 52-53/.

?23 жовтня 2021 року ОСОБА_7 подав заяву про його допит в якості свідка в режимі відеоконференції в приміщенні суду /т. 2 а.с. 57-58/.

?25 жовтня 2021 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції /т. 2 а.с. 60/.

?27 жовтня 2021 року представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 754/15834/21 /том 2, а.с. 62/.

? 11 липня 2022 року представник позивача подав заяву про ознайомлення з матеріалами та відкладення судового засідання /том 2, а.с. 104/.

?12 липня 2022 року представник відповідача подав письмові додаткові пояснення та стенограму допиту свідка ОСОБА_7 /том 2, а.с. 107-116/.

?29 листопада 2022 року представник позивача подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату /том 2, а.с. 138-139/.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19 грудня 2017 року ОСОБА_2 власноручно склав та підписав розписку наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , генеральный директор ООО «Артель» обязуюсь выплатить сумму в размере 2 000 000,00 грн (что является эквивалентом 70 000 USD) в срок до 31 декабря 2018 г. в пользу ОСОБА_7 паспорт серии НОМЕР_1 » (відтворено дослівно мовою оригіналу), на зворотній сторінці якої проставлено відмітки про отримання грошових коштів у загальному розмірі 5 500,00 доларів США: 09 лютого 2018 року, 27 квітня 2018 року та 31 травня 2018 року (том 1. а.с 5-6).

24 жовтня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , керуючись положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України, уклали договір про відступлення прав вимоги (заміна кредитора у зобов`язанні), за умовами якого первісний кредитор ( ОСОБА_7 ) передав новому кредитору ( ОСОБА_1 ) право вимоги до третьої особи - ОСОБА_2 (боржник), яке виникло на підставі розписки від 19 грудня 2017 року (том 1, а.с. 7-9).

Згідно з актом приймання-передачі до договору відступлення прав вимоги (заміна кредитора у зобов`язанні) від 24 жовтня 2019 року первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв оригінал розписки від 19 грудня 2017 року (том 1, а.с. 10).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , допитаний як свідок, пояснив, що він був генеральним директором ТОВ «Артель». На той час, коли він виконував обов`язки генерального директора товариства, засновники ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , на підставі усної домовленості, надали йому повноваження вести перемовини з ОСОБА_7 , який працював у товаристві технічним директором та збирався на пенсію, про розмір компенсації за його вклад у розвиток товариства. 19 грудня 2017 року, представляючи інтереси ОСОБА_1 , він діючи в інтересах ТОВ «Артель» склав розписку про виплату ОСОБА_7 премії в сумі 2 000 000,00 грн, яка була погоджена засновниками. Будь-яких коштів в позику від ОСОБА_7 він не отримував, в тому числі, і за розпискою від 19 грудня 2017 року. Крім того, свідок пояснив, що до того часу, поки він працював у ТОВ «Артель», йому передавалися суми грошей, зазначені на звороті розписки, які він віддавав ОСОБА_7 . Останній був людиною похилого віку, отримував середньостатистичну заробітну плату, розкішного життя не вів. Вважає цей позов спробою тиску на нього, як на власника ТОВ «ОЛЛТЕКС ПРО».

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що з ОСОБА_1 він працював з 1998 року, з ОСОБА_2 працювали разом півтора роки. Приблизно у 2016 році він пішов на пенсію, з 2000 року працював у ТОВ «Артель» на посаді технічного директора. Коли він вийшов зі складу засновників ТОВ «Техноарт», ОСОБА_1 попросив його фінансово допомогти ОСОБА_2 та позичити йому кошти. Розмір своєї заробітної плати він не пам`ятає, проте йому вистачало на життя. Вказував, що його вихід на пенсію не співпадав з відчуженням частки у ТОВ «Техноарт». Пояснив, що за свою частку у ТОВ «Техноарт» він отримав 15 000,00 грн, інших компенсацій не просив. Частки у статутному капіталі ТОВ «Артель» він ніколи не мав. Також зазначив, що ОСОБА_2 особисто не просив у нього гроші в борг, в інтересах ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 . Пояснив, що у борг він надав свої особисті кошти у розмірі 2 000 000,00 грн. Кошти передавав безпосередньо ОСОБА_2 у офісі, при цьому був присутній ОСОБА_1 . Свідок вказав, що кошти він передав у валюті, купюрами по 100 доларів США. Вказав, що за розпискою ОСОБА_2 із ним частково розрахувався, виплатив загалом суму 5 500,00 доларів США. Покази у якості свідка у рамках кримінального провадження він давав під тиском. Суму у розмірі 64 500,00 доларів США йому повернув ОСОБА_1 , після чого між ним та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює директором ТОВ «Глобал Індастріс», зі сторонами у будь-яких відносинах не перебуває. У період з 2015- 2018 роки він працював у ТОВ «Артель» на посаді виробничого директора. Пояснив, що у 2017 році ОСОБА_7 збирався на пенсію, йому запропонували вийти зі складу засновників і виплатити компенсацію. ОСОБА_7 звільнився у грудні 2017 року, великої заробітної плати він не отримував і не мав 2 000 000,00 грн, а тому не міг їх надати в борг ОСОБА_2 .

Звернувшись до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував положення статей 512, 514, 1046 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Зі змісту розписки від 19 грудня 2017 року, яку ОСОБА_2 надав ОСОБА_7 , судом встановлено, що вказана розписка не містить вказівку на те, що кошти ОСОБА_2 отримані в позику (позичені), як і зобов`язання їх повернути.

З тексту розписки не вбачається моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним.

Так, надаючи оцінку вказаній вище розписці в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що вказана розписка не може свідчити про наявність зобов`язань відповідача, щодо повернення коштів, виходячи з наступного.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Натомість, у розписці від 19 грудня 2017 року зазначено, що ОСОБА_2 генеральний директор ТОВ «Артель» зобов`язується сплатити кошти в сумі 2 000 000 грн в строк до 31 грудня 2018 року на користь ОСОБА_7 .

Таким чином, суд приходить до переконання, що грошові кошти у розмірі 2 000 000,00 грн не є позикою, а відповідач у правовідносинах із ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_7 , не має статусу позичальника та існуючі між ними правовідносини за своєю природою не є позиковими.

Перевіривши ті обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і проти яких заперечував відповідач, суд, встановивши відсутність між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, вважає, що кредитор не підтвердив своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю. С. Мицик