ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач ОСОБА_1

відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2022 року, ухваленого суддею Сидоренко І.О. в м.Слов`янськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 21 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення недоотриманої пенсії.

В обгрунтувсання позову зазначив, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 листопада 2020 року у цивільній справі №219/5238/20 за його позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання права власності на недоотриману суму пенсії та страхові виплати в порядку спадкування, позовні вимоги задоволено частково. Зокрема, визнано за ним право власності на нараховані, але не виплачені відповідачем за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року грошові кошти у вигляді пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.

В подальшому у зазначеній справі судом ухвалено додаткове рішення від 18 січня 2021 року, яким уточнено суму нарахованої, але не виплаченої пенсії 24262,00 гривні.

17 травня 2021 року позивачем надіслано на адресу Торецько ОУПФУ Донецької області лист з вимогою про виплату грошових коштів у вигляді пенсії, які належали його батькові ОСОБА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 24 262,00 гривні.

Згідно з відповіддю ГУПФУ в Донецькій області від 05 серпня 2021 року у виплаті вказаної суми відмовлено, у зв`язку з тим, що для виплати недоотриманої пенсії необхідно надати свідоцтво про право на спадщину.

Тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму у розмірі 24262,00 гривні, що входить до складу спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про стягнення недоотриманої пенсії задоволені.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 24262 (двадцять чотири тисячі двісті шістдесят дві) гривні 00 копійок, а також судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року по справі 219/5238/21 визнано позовні вимоги ОСОБА_1 щодо права власності на недоотриману пенсію за померлого ОСОБА_2 з квітня 2016 по жовтень 2016 в розмірі 24262,00 (Згідно Додаткового рішення).

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 431 Цивільно процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Судовий контроль за виконанням судових рішень в цивільних справах здійснюється у порядку, встановленому Розділом VII цього Кодексу. Ст.447 ЦПК України, наголошує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС, під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Наявність у ЦПК України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ЦПК, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19.

Відповідач вказує, що з предмету позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року по справі 219/5238/21.

Зазначає, що заявлені у цій справі позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку Розділу VII ЦПК України подати до суду скаргу. Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо стягнення з управління на користь позивача заборгованості за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року по справі 219/5238/21 - є одним із способів виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23.11.2020 року по справі 219/5238/21.

Відповідач вважає, що у даній справі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, тому у задоволенні позову слід було відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Дзержинського міського суду Донецької області, ухваленого 23 листопада 2020 року у цивільній справі №219/5238/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання права власності на недоотриману суму пенсії та страхові виплати в порядку спадкування задоволені частково, визнано за позивачем право власності на нараховані, але не виплачені відповідачем за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року грошові кошти у вигляді пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом

Додатковим рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2021 року другий абзац резолютивної частини рішення Дзержинського міського суду від 23 листопада 2021 року у справі № 219/5238/20 за ОСОБА_1 визнано право власності на нараховані, але не виплачені Торецьким ОУПФУ Донецької області за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року грошові кошти в розмірі 24262,00 гривні у вигляді пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом.

Як встановлено вказаними вище судовими рішеннями, до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України звернулася громадянка ОСОБА_4 із заявою №2581 про виплату допомоги на поховання та заявою №2582 про виплату недотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , надавши документи, серед яких: свідоцтво про смерть, паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво про шлюб.

На підставі статті 53 Закону №1058 ОСОБА_4 виплачена допомога на поховання ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №1058 сума недоотриманої пенсії ОСОБА_1 склала 198 902,87 грн. (відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до разового доручення №71/16 від 08.11.2020 ОСОБА_4 виплачено недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 в сумі 198 902,87 грн. за період з 07.11.2016 по 31.10.2019.

Постановою державного нотаріуса Першої Маріупольської державної нотаріальної контори від 06 травня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_1 , а саме на недоотриману за життя за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року у розмірі 49000,00 грн. та нарахованої, але не виплаченої суми соціальних виплат за період з жовтня 2016 року до жовтня 2019 року в розмірі 124500,00 гривень.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що рішенням Дзержинського міського суду від 23.11.2020, яке набрало законної сили та яким встановлено право власності позивача в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію батька, як і відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючими документами та з отриманням будь-якого із зазначених документів позивач набув всіх прав і обов`язків спадкоємця, а отже право власності якого він набув є правом спадкоємця на успадковане майно, тому відмова відповідача у виплаті пенсії батька в розмірі 24 262,00 грн. через відсутність свідоцтва про право на спадщину є незаконною, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення визначеної суми пенсії підлягають задоволенню.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому належить застосовувати ст.1227 ЦК України.

Нормами статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч.3 ст.52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Нормами ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення ч.ч.2 та 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Відповідно до положень ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно з пп.2.26 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до неї, з огляду на те, що в разі застосування обмеження, визначеного в ст.46 Закону, позивач невиправдано буде позбавлений державою права на майно, яке отримав у спадщину в передбачений Законом спосіб, а відповідно мав законні сподівання, що розмір пенсії, вказаний у свідоцтві їй буде виплачено в повному обсязі.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 листопада 2020 року та додатковим рішенням від 18 січня 2021 року у справі №219/5238/20 було визнано за позивачем право власності на успадковану після смерті батька ОСОБА_1 пенсію в розмірі 24 262,00 грн. за період з квітня 2016 до жовтня 2016 року, однак зазначеними судовими рішення пенсія не була стягнута з відповідача на користь позивача, тому суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог та стягненні з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії спадкодавця ОСОБА_2 у визначеному рішенням суду розмірі- 24262,00 грн.

Колегія суддів з наведених вище підстав вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача про те, що у даній справі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, оскільки рішення суду, яким визнано право власності на успадковану пенсію не надає права позивачу на отримання виконавчого листа для стягнення визначеної судом суми спадкової пенсії, оскільки за рішенням суду визначена судом пенсія в примусовому порядку не була стягнута з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм матеріального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: