Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 лютого 2023 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Колосовської К.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Романівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, -
У вересні 2022 року адвокат Сачок А.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач у вищевказаному житлі не проживає понад один рік, не несе витрат на утримання цього житла, а реєстрація його місця проживання за вказаною адресою перешкоджає позивачу (власнику майна) розпоряджатися та користуватися цим нерухомим майном.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Романівську селищну раду Житомирської області.
В судове засідання позивач, відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Водночас, Романівською селищною радою Житомирського району Житомирської області заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.
Представник позивача в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Свідок ОСОБА_4 в ході судового розгляду дала показання про те, що ОСОБА_3 більше двох років не проживає у будинку АДРЕСА_1 , особисті речі останнього у вказаному житлі відсутні.
Суд, дослідивши письмові докази, що надані позивачем та показання свідка, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Згідно будинкової книги, ОСОБА_3 зареєстрований за вищевказаною адресою 23 жовтня 2013 року.
Актом, складеним депутатом Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області за участі сусідів від 15 серпня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не проживає понад два роки.
Окрім цього, показання свідка, що був допитанний у судовому засіданні, свідчать про те, що ОСОБА_3 більше двох років не проживає у будинку АДРЕСА_1 , особисті речі останнього у вказаному житлі відсутні.
Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що відповідач понад рік не проживає без поважних причин в належному їй будинку. Наведене перешкоджає їй як власнику майна вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним житлом.
Статтею 317 ЦК України (далі Цивільного кодексу України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України), члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
Аналогічні положення містяться і у частині 1 статті 405 ЦК України.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Проте відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Наведена норма регулює правовідносини між власником житла та членом його сім`ї з приводу користування цим житлом. При вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2016 року у справі № 825/1335/13-а, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Відповідач доводів позивача щодо своєї відсутності у житловому приміщенні понад встановленого строку без поважних причин не спростував, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 992,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Повний текст рішення складено 06 березня 2023 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Ковальчук