Провадження №2/447/71/23
Справа №447/2339/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.02.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Павліва В. Р., за участю секретаря судового засідання Стронської Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаїв Львівської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у наслідок неправомірних дій,

з участю представника позивачки адвоката Гивеля Н.Т.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Джуфера Б.М.,

відповідача ОСОБА_2

встановив:

04.10.2022 ОСОБА_1 звернулася в Миколаївський районний суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у наслідок неправомірних дій. В обґрунтування позовної заяви зазначає наступне. 19.07.2022 відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП. Згідно рішення суду ОСОБА_3 о 12:00 год. 11.04.2022 перебуваючи на подвірї будинку своїх батьків, що розташований у АДРЕСА_1 вчинив конфлікт з сусідкою ОСОБА_1 в ході якого голосно кричав, ображав нецензурними словами і зламав сливи, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП. Позивачка вказує на те, що відповідачем неодноразово здійснювались протиправні дії відносно неї та її майна, у зв`язку з чим на підставі її заяви 22.12.2021 були внесені відомості в ЄРДР, кримінальне провадження № 0000507, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, у результаті протиправних дій розбито бетон, пошкоджено металевий стовпчик, оцинковані сітки довжиною 10 м.

У зв`язку з систематичними неправомірними діями ОСОБА_2 позивачка зазнала моральної шкоди вираженої у формі душевних страждань через приниження її честі, гідності, пошкодження її майна. Відповідно до ст. 23 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Просить призначити у справі судово-психологічну експертизу з метою виявлення у ОСОБА_1 моральних страждань в наслідок протиправних дій ОСОБА_2 та завданої моральної школи цими стражданнями. Позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у сумі 20000 грн.

19.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

03.11.2022 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. У задоволенні позовної заяви просить відмовити, вважає таку безпідставною та необгрунтованою. Твердження позивачки про те, що вона у звязку з систематичними неправомірними діями зазнала моральної шкоди у формі душевних страждань через приниження її честі та гідності, пошкодження її майна вважає такими, що не відповідають обставинам справи. Зазначає, що саме ОСОБА_1 , земельна ділянка якої межує з ділянкою батьків відповідача у с. Гранки- ОСОБА_4 , протягом тривалого часу заподіює своїми протиправними діями моральні страждання його батькам та йому, перешкоджає користуватись земельною ділянкою. Протиправні дії позивачки полягають у тому, що вона стверджує, що фактична межа, яка існує між її домоволодінням та домоволодінням батьків відповідача не відповідає тій межі яка зазначена в земельно-шнуровій книзі. З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталась у суд з позовними заявами. Рішенням Миколаївського районного суду від 15.06.2010 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання державного акту недійсним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та розмежуванні земельних ділянок. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26.03.2016 рішення Миколаївського районного суду в частині визнання права власності на земельну ділянку на імя батька відповідача скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . У касаційній інстанції рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не визнавала межу між земельними ділянками відповідно до державного акту, самовільно вчинила дії по встановленню межі між ділянками, переставила бетонні стовпчики, огорожу, зайняла частину земельної ділянки батьків відповідача та на цій земельній ділянці почала незаконне будівництво прибудови і приміщення господарської будівлі. Така поведінка позивачки стала причиною конфліктів, що виникали між ними. З приводу самовільного захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 було відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Щодо конфлікту про який позивачка вказує у позовній заяві, то відповідач зазначає, що він відбувся не через хуліганські мотиви, а через неприязні відносини між сторонами. Конфлікт спровокувала ОСОБА_1 , оскільки вона обзивала відповідача та його знайомого з яким вони обрізали гілки дерев. Жодних хуліганських дій він не спричинив, моральну шкоду не завдав. Жодне майно ним не було пошкоджене, оскільки він пересунув металеві стовпчики та огорожу, які позивачка самовільно пересунула на межу земельної ділянки батьків. Вимогу про відшкодування моральної шкоди вважає не доведеною жодними доказами. Просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

05.11.2022 від представника позивачки адвоката Гивеля В.П. надійшло заперечення на відзив у якому зазначає наступне. Твердження відповідача щодо нібито самовільно зайнятої позивачкою ділянки не є предметом спору у цій справі, а тому позивачка з приводу вказаних обставин жодних пояснень у справі надавати не буде. З твердженням відповідача, про те, що конфлікт спровокований позивачкою не погоджується, оскільки саме відповідач нехтуючи нормами моралі цілеспрямовано зламав гілку сливи. З приводу вказаних подій позивачка зверталася до працівників поліції, відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Зазначає, що сам факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності свідчить про його протиправні дії відносно позивачки. Крім того, позивач вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав.

19.10.2022 судом винесена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

15.02.2023 у судовому засіданні представник позивачки адвокат Гивель В.П. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Позивачка ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, пояснила, що ОСОБА_2 - син її сусідів, неодноразово вчиняє з нею конфлікти, порушує її спокій чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зламав гілку сливи та кинув на її земельну ділянку, крім того пошкодив металевий стовпчик та оцинковану сітку. Моральну шкоду оцінює у 2000 грн., бо вона врахувала вартість саджанця сливи та те, що дерево такого розміру коштує.

У судовому засіданні відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Пояснив, що не заперечує факт конфлікту з ОСОБА_1 , оскільки вони часто конфліктують з приводу межі на суміжній земельній ділянці, такі конфлікти відбуваються не з його ініціативи, а з ініціативи позивачки, а саме ОСОБА_1 била курей палкою через огорожу, а чоловік позивачки обробив отрутохімікатами територію по їхній межі у наслідок чого подохли всі крілики які були неподалік від межі. Щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка як вказує ОСОБА_1 ним була завдана, заперечує, жодна шкода ним не була завдана, а позивачкою доказами не доведена ні сама шкода, ні її розмір.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Джуфер Б.М. щодо задоволення позовної заяви заперечив з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, вважає позовну заяву необґрунтованою, жодними доказами не доведеною, моральну шкоду нічим не підтвердженою.

Суд заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визнає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди згідно ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Ч. 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним та закрито провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а саме за те, що 11.04.2022 об 12:00 год. перебуваючи на подвірї будинку своїх батьків, що в АДРЕСА_1 вчинив конфлікт з своєю сусідкою в ході якого голосно кричав, ображав нецензурними словами та зламав гілку. З дослідженого в судовому засіданні рішення суду про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не встановлено чий громадський спокій порушено, також місце зазначено власне подвір`я батьків відповідача.

Відповідно до копії витягу з ЄРДР від 22.12.2021 зареєстровано кримінальне провадження № 0000507 за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі ухвали Миколаївського районного суду щодо внесення відомостей у ЄРДР (заява ОСОБА_5 від 06.09.2021 щодо знищення її майна ОСОБА_2 розбиття бетону, пошкодження бетонованого металевого стовпчика, оцинкованої сітки).

Судом досліджено відео зняте на телефон та записане на диск, який долучений позивачкою як доказ до матеріалів справи, на якому зафіксовано конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час якого саме ОСОБА_1 висловлюється нецензурною лексикою в адресу ОСОБА_2 та його дружини, провокує конфлікт. Саме ОСОБА_1 голосно кричить, ображає дружину відповідача, принижує її та описує дії, які нібито дружина ОСОБА_2 робила всьому селу, однак не робила йому, на що ОСОБА_2 нецензурно відповів, що вона сама виконувала певні дії сексуального характеру та сама знає кому і наговорює на його дружину.

Позивачка стверджувала про скоєння відповідачем неправомірних дій, посилаючись на постанову про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності та наявність відомостей внесених у ЄРДР за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 щодо знищення ОСОБА_6 її майна.

Позивачка не визнала факт завданої нею шкоди батькам відповідача, а саме шкоду майну завдану розбиттям бетону, пошкодженням бетонованого металевого стовпчика, оцинкованої сітки.

Позивачка покликається на наявність в деліктних зобов`язаннях презумпції вини, зазначає, що на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності щодо встановлення фактичних обставин справи.

Будь-яких належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у спричиненні шкоди судом не встановлено, тому у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити. Суд не бере до уваги наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП (вчинення хуліганства) як на підставу на яку покликається позивачка для відшкодування шкоди її майну, оскільки згідно даної постанови жодна шкода майну позивачки не заподіяна. Також суд не бере до уваги покликання позивачки на наявність відомостей внесених у ЄРДР за ч.1 ст. 194 КК України як на підставу відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не доведена, вирок суду відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 194 КК України до матеріалів справи не долучено.

Позивачкою заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 20000 грн. 00 коп.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У п. 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 21, 22, 23,1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у наслідок неправомірних дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22.02.2023.

Суддя Павлів В. Р.