П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ФАЗИКОШ Г.В.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 308/12642/18 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 7 червня 2022 року, повний текст якої складено 13 червня 2022 року, головуюча суддя Бенца К.К., про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бухтоярова О.В., оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2022, якою забезпечено зазначений позов шляхом накладення арешту на все належне відповідачу нерухоме майно, рухоме майно та грошові кошти в межах ціни заявлених позовних вимог 141350,00 грн до набрання рішенням у справі законної сили.

На думку сторони, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права. Так, питання про забезпечення позову було вирішене за відсутності відповідача, якого не було належним чином повідомлено про судове засідання.

Заява позивача про забезпечення позову була розглянута судом з істотним порушенням установленого для цього процесуального строку. Ця заява позивача не доведена щодо обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про забезпечення позову, тому суд попри право вирішити це питання без виклику сторін повинен був з урахуванням положень ст. 153 ч. 4 ЦПК України призначити заяву про забезпечення позову для розгляду в судове засідання.

Забезпечуючи позов суд не врахував вимоги ст. 150 ЦПК України щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам і наклав арешт саме на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти відповідача, хоча і в межах ціни позову.

Сторона просить ухвалу скасувати, у забезпеченні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бухтоярової О.В., яка апеляцію підтримала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_1 позов про стягнення боргу в сумі 5000,00 дол. США, що є еквівалентом 141350,00 грн (а.с. 1-2). Позов був умотивований, зокрема, тим, що 02.04.2018 сторони уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 боргує ОСОБА_2 5000,00 дол. США, які зобов`язався повернути до 01.07.2018, однак, вимогу позикодавця про повернення коштів не виконав, тож кошти підлягають стягненню.

Заявою від 12.03.2021 позивач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Шпуганича В.П. просив забезпечити позов до набрання рішенням у справі законної сили, а саме: накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які належать відповідачу ОСОБА_1 і знаходяться в нього та в третіх осіб, у межах ціни позову в сумі 5000,00 дол. США, що на дату звернення з позовом становить 141350,00 грн (а.с. 82-84).

Ставлячи перед судом питання про забезпечення позову, позивач зазначав, зокрема, що діями відповідача, який не повертає борг попри судову справу, йому завдаються збитки і зважаючи на тривале провадження в справі відповідач має можливість вчиняти дії, спрямовані на погіршення свого майнового становища з метою невиконання грошового зобов`язання та ухилення від виконання рішення суду, що може бути ухвалене на користь позивача. Це ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду, порушить права позивача. Тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом арешту нерухомого та рухомого майна відповідача в межах ціни позову, що відповідає характеру спору та попередить потенційні труднощі у виконання ймовірного рішення суду, ухваленого на користь позивача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2022 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме майно, рухоме майно та грошові кошти в межах ціни заявлених позовних вимог 141350,00 грн до набрання рішенням у справі законної сили (а.с. 138-141).

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив із наявності спору щодо повернення боргу в значній сумі та наявності достатніх підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу нерухоме майно, рухоме майно та грошові кошти в межах ціни позову. Такий спосіб забезпечення позову суд вважав співмірним із заявленими вимогами.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п. 1, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Спір був ініційований ОСОБА_2 у зв`язку з невиконанням, відповідно до його правової позиції, ОСОБА_1 договору позики (розписки) від 02.04.2018 щодо повернення боргу в сумі 5000,00 дол. США (а.с. 4). Отже, предметом спору є стягнення коштів у значній сумі, за обставинами, що випливають із наявних матеріалів та з позицій сторін, позивач має в справі значний майновий інтерес, а на відповідача у випадку задоволення позову у зв`язку з необхідністю сплати коштів покладатиметься значний майновий тягар.

Відтак, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову заслуговують на увагу, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову таке відповідатиме як інтересам позивача, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду відповідачем.

Заявою про забезпечення позову позивач ОСОБА_2 обґрунтовано просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які належать відповідачу і знаходяться в нього та в третіх осіб, лише в межах ціни позову в сумі 5000,00 дол. США (у гривневому еквіваленті 141350,00 грн), тобто, не просив накладати арешт на все нерухоме, рухоме майно та грошові кошти відповідача. Цим позивач визначив межі, в яких належало вирішувати питання про забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про необхідність її задоволення з огляду на характер спору та необхідність запобігання виникненню утруднень і перешкод у виконанні рішення в разі ухвалення його на користь позивача. Водночас суд вийшов за межі вимог заяви позивача та не врахував, що в разі застосування такого забезпечення позову арешт може бути накладений лише в співставних із розміром позовних вимог межах, а власне арешт всього майна та грошових коштів відповідача в даному випадку є надмірним забезпеченням позову та може стосуватися будь-якого нерухомого, рухомого майна та коштів.

Такий арешт майна та грошових коштів у цій справі не є виправданим, позаяк існує можливість забезпечити позов у менш обтяжливий для відповідача та більш чітко визначений за параметрами спосіб. Зокрема, арешт може бути накладений на конкретно визначений майновий об`єкт (об`єкти) або на визначену суму грошових коштів, до прикладу, на конкретному рахунку, готівкових коштів тощо в розумних межах з урахуванням ціни позову та дій, необхідних для виконання ймовірного рішення про його задоволення.

Таким чином, існують як спір, так і можливість погіршення платоспроможності відповідача, відсутність належного забезпечення позову вочевидь може істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду, може істотно утруднити ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову. Це може мати наслідком виникнення необхідності у докладанні в подальшому значних зусиль для відновлення відповідних прав, може потягти порушення прав позивача. Забезпечення позову має запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду, на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір. Доводи позивача про необхідність забезпечення позову з огляду на наявні матеріали не можна вважати необґрунтованими.

За таких умов, на переконання колегії суддів співмірним позовним вимогам і відомим наразі суду обставинам справи буде забезпечення позову в співставних із розміром позовних вимог межах, що відповідатиме обставинам справи, інтересам сторін, обмежуватиме майнові права відповідача у чітко визначених і обґрунтованих параметрах, не порушуватиме прав третіх осіб та забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду.

Доводи відповідача, якими позиція позивача щодо необхідності забезпечення позову заперечується повністю, не спростовують вищевикладеного і повною мірою не можуть бути взяті до уваги. Питання про участь сторін у розгляді заяви про забезпечення позову, про надання додаткових доказів заявником тощо вирішуються залежно від конкретних обставин справи, їх вирішення належить до дискреційних повноважень суду, відповідна заява за загальним правилом розглядається без повідомлення учасників процесу (ст. 153 ч.ч. 1, 3, 4 ЦПК України). Відсутність сторін при розгляді заяви про забезпечення позову не потягла неправильного по суті вирішення питання, оскільки висновок суду про необхідність застосування заходів забезпечення позову вірний як такий, а помилка щодо обсягу забезпечення може бути виправлена на стадії апеляційного розгляду справи. Разом із цим, твердження відповідача про надмірну тривалість вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову правильні, оскільки вимоги ст. 153 ЦПК України щодо строку розгляду заяви про забезпечення позову не були додержані. Апеляційний суд вважає таке порушення строку вирішення процесуального питання об`єктивно невиправданим і недопустимим.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити виключивши з другого абзацу резолютивної частини ухвали слово «все» після слів «арешт на» і перед словом «належне» та залишивши на підставі ст. 375 цього Кодексу ухвалу без змін, оскільки наявність підстав для забезпечення позову та необхідність такого в майновому спорі, що розглядається, відповідачем не спростована, а саме по собі порушення строку розгляду судом заяви про забезпечення позову потреби в застосуванні таких заходів не усуває.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково,

ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 7 червня 2022 року змінити, виключити з другого абзацу резолютивної частини ухвали слово «все» після слів «арешт на» і перед словом «належне».

В іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 7 червня 2022 року про забезпечення позову без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 22 лютого 2023 року.

Судді