ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6667/21Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/132/23 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Романської К.М.,

та сторін позивача ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/6667/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості встановленої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2001 року, ухваленого в цивільній справі № 2-2438/2001, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить звернути стягнення на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 242,2 кв. м., з яких житлова 92,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка успадкована ОСОБА_2 , після смерті батька ОСОБА_3 з метою задоволення вимог ОСОБА_1 згідно рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 13.06.2001 року №2-2438/2001 за умовами договору позики, укладеного 23 червня 1999 року між ним та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 13.06.2001 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн. боргу за договором позики та 300 грн. сплаченого державного мита. Станом на 13.04.2021 року рішення суду не виконане, борг не повернуто. Про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 дізнався від свого представника ОСОБА_4 , яка 08.11.2018 року, ознайомилась з матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент прийняття спадщини і не припилися внаслідок його смерті. Також зазначає, що Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №442 від 11.06.2009 року, де спадкоємцем майна померлого є його дочка ОСОБА_2 , яка подала заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_2 було успадковано 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 . Позивач вважає правонаступником померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 боржника ОСОБА_3 , є його дочка ОСОБА_2 , для якої усі дії по погашенню боргу є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для спадкодавця. Крім цього, пояснює, що 17.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив правонаступника боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , повернути грошові кошти згiдно рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 13.06.2001 шляхом одноразового платежу, в термін до 18.02.2019 року. Така ж вимога була заявлена через Першу Тернопільську державну нотаріальну контору. Як вказує позивач, на день подання позовної заяви, вимога до спадкоємця погасити борги спадкодавця, залишилася без задоволення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості встановленої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2001 року, ухваленого в цивільній справі № 2-2438/2001 відмовлено.

Вжиті судом заходи забезпечення позову згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року постановленої в цивільній справі № 607/6667/21 у виді накладення арешту на частку нерухомого майна, а саме: 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 3-2208, виданого 23.12.2013 Державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, не витребувано із Першої Тернопільської державної нотаріальної контори (м.Тернопіль, вул. Коперніка, 1, ) спадкову справу ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , проте не здійснила платежу в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 в межах вартості отриманого нею в спадщину майна. У такому разі, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 залишається не виконаним. Вказує, що матеріали справ №607/6667/21 та №2-2438/2001 не містять доказів виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 червня 2001 року, яке ухвалене в цивільній справі №2-2438/2001 .

Вважає, що суд першої інстанції, вказуючи про намагання позивача повторно стягнути борг за договором позики в сумі 72000 гривень, не покликається, при цьому на жодні належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 просить у задоволенні усіх вимог апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 відмовити повністю і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що позивач внаслідок власної пасивної позиції, щодо контролю за виконанням судового рішення, не реалізації свого суб`єктивного права та передбачених законом обов`язків, не цікавився, з розумним інтервалом часу, провадженням у справі та пропустив визначений законом строк пред`явлення вимог до спадкоємця боржника. Вимога про повернення боргу була заявлена через Першу Тернопільську державну нотаріальну контору 16.01.2019 аж через 10 років після смерті ОСОБА_3 , тобто з пропуском строків звернення кредитора з вимогою до спадкоємців,а отже і відсутні підстави для звернення стягнення на успадковане відповідачкою майно.

Вказує, що виконавче провадження щодо виконання вищезазначеного судового рішення у відділах державної виконавчої служби було відсутнє як на час відкриття і прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , так і відсутнє по даний час. Після смерті ОСОБА_3 у межах встановлених законом строків і порядку заміна сторони виконавчого провадження не проводилась.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, рішення суду просить скасувати.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості встановленої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2001 року, ухваленого в цивільній справі № 2-2438/2001

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міського суду від 13 червня 2001 року у справі № 2-2438/2001 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72 000 гривень боргу за договором позики та 300 гривень сплаченого держмита, в доход держави 390 гривень держмита.

20 липня 2001 року видано виконавчий лист № 2-2438/2001.

20 липня 2001 року виконавчий лист №2-2438/2001 направлено на адресу начальника Тернопільського МВ ДВС для виконання.

Встановлено, що станом на 26 квітня 2005 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-2438/2001, виданого 20 липня 2001 року Тернопільським міським судом Тернопільської області, проводились виконавчі дії.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17 березня 2009 року Виконкомом Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 55 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 06.

Згідно відповіді Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 12.11.2018 №52641 на звернення адвоката Гриців О. Я. від 05.11.2018 року, на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 боргу в сумі 72 000 грн. за договором позики та 300 грн. сплаченого держмита, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.06.2001 року № 2-2438/2001.

Згідно відповіді Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 10.11.2018 №54538, згідно бази даних АСВП виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72 000 грн. боргу за договором позики та 300 грн. сплаченого держмита, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13.06.2001 року № 2-2438/2001 станом на 19.11.201 р. на виконання в Відділі не перебувають.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Юрківці Могилів-Подільського р-н Вінницької обл., батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклали шлюб 12.11.1994 року, про що зроблено запис № 1635, після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові Витягов, дружині Витягова.

Відповідно до відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 30.10.2013 р. № 3010/02-14, після смерті ОСОБА_3 , 1954 р. н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу № 442 від 11 червня 2009 року. Згідно матеріалів даної спадкової справи, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2 , 1976 р. н., котра подала заяву про прийняття спадщини. Крім ОСОБА_2 інших спадкоємців немає.

Спадкоємець ОСОБА_2 23 грудня 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку з цокольним поверхом № 2-а розташованого по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 252297958 від 12.04.2021, 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 3-2208, виданого 23.12.2013 Державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори.

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вимогою до спадкоємця ОСОБА_2 , відповідно до якої ОСОБА_1 заявляє вимогу до правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 боржника ОСОБА_8 ОСОБА_2 та просить останню повернути грошові кошти згідно рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 13.06.2001 року, яким вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72 000 гривень боргу за договором позики та 300 гривень сплаченого держмита, в доход держави 390 гривень держмита, шляхом одноразового платежу в термін до 18.02.2019 року.

Ухвою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2019 року, у справі № 2-2438/08 відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гнатюк Н.В. про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-2438, виданого 20 липня 2011 року Тернопільським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72000 гривень боргу за договором позики та 390 гривень сплаченого держмита. Відмовляючи у задоволенні подання суд вказав, що на момент звернення до суду з даним поданням, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання рішення суду у справі №2-2438/2001 пропущений, що є підставою для відмови у видачі його дубліката.

Згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2021 року, яка прийнята у справі №2-2438/01 заяву ОСОБА_9 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону боржника із ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-2438/01 за позовом ОСОБА_1 до байрачного ОСОБА_10 про стягнення боргу.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно відмовлено в позові та не враховано, що рішення суду в справі не виконане і відповідачка, як спадкоємець після смерті боржника ОСОБА_3 не здійснила платежу в рахунок задоволення вммог ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, колегія суддів не приймає до уваги, як необгрунтовані.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив вірно з того, що позивач, пропустивши строк на звернення судового рішення до виконання про стягнення боргу в сумі 72000 із ОСОБА_3 у його користь не вправі вимагати стягнення вказаного боргу в судовому порядку із спадкоємця померлого боржника ОСОБА_3 дочки ОСОБА_2 , з урахуванням того факту, що остання набула статусу боржника щодо сплати вказаного боргу в цивільній справі №2-2438/01.

Встановлено, що ухвою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2019 року, у справі № 2-2438/08 відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-2438, виданого 20 липня 2011 року Тернопільським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 72000 гривень боргу за договором позики та 390 гривень сплаченого держмита.

Відмовляючи у задоволенні подання суд вказав, що на момент звернення до суду з даним поданням, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання рішення суду у справі №2-2438/2001 пропущений, що є підставою для відмови у видачі його дубліката.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.11.2020 року ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 вересня 2019 року залишено без змін.

В постанові Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що державний виконавець звернувся з поданням про видачу дубліката виконавчого листа з пропуском строку, визначеного частиною першою статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», та дійшли обґрунтованого висновку про те, що на момент звернення до суду з цим поданням, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2438/2001, виданого 20 листопада 2001 року Тернопільським міським судом Тернопільської області, пропущено, що єпідставою для відмови у видачі його дубліката.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Матеріалами справи встановлено, що із заявою про відновлення виконавчого провадження стягувач звернувся до Тернопільского МВ ВДВС у листопаді 2018 року. З моменту вчинення останніх виконавчих дій у виконавчому провадженні, тобто з 2005 року і до звернення ОСОБА_1 до виконавчих органів із заявою про відновлення виконавчого провадження минуло 13 років. Зазначене свідчить про несумлінне використання стягувачем його прав.

Наведені обставини, відповідно до вимог положень ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають

Судом першої інстанції встановлено, що в цивільній справі №2-2438/01 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в сумі 72000 гривень, ухвалою суду від 31.05.2021 року заяву ОСОБА_9 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону боржника із ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2 у цивільній справі № 2-2438/01 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Отже, у цивільній справі №2-2438/01 ОСОБА_2 набула статусу боржника щодо сплати боргу в сумі 72000 гривень в користь ОСОБА_1 , однак у цій же справі судом було відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа щодо стягнення вказаного боргу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості встановленої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2001 року, в цивільній справі № 2-2438/2001 до задоволення не піддягають, оскільки позивач, без поважних причин не реалізував своє право на стягнення вказаного боргу в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби, в зв`язку із чим йому було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа на стягнення вказаного боргу, а тому не підлягає стягнення вказаного боргу в судовому порядку із спадкоємця померлого боржника ОСОБА_3 відповідачки ОСОБА_2 , яка набула статусу боржника в цивільній справі №2-2438/01.

Відповідно до ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволені позову, а тому вірно прийшов до висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 р. підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, поклавши їх на сторони в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді