Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Букіної О.М.

при секретарі Щепановій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» звернувся до суду з позовом до відповідачки та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 6-1 від 13.03.2020 року в сумі 13 140,14 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» являлась фінансовою установою, що надавала фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності.

Відповідачка у порядку, встановленому п. 2.1 Правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом товариства № 2пр від 20 липня 2018 року, оформила заявку для отримання кредиту шляхом заповнення всіх полів заявки та між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір №6-1 від 13.03.2020 року.

На підставі даної заявки - 13.03.2020 року товариством відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом переказу на його платіжку карту, емітовану АТ «Універсал Банк», а відповідачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею.

Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання по договору № 6-1 від 13.03.2020 року не виконала, у зв`язку з чим станом на 03.09.2021 року виникла заборгованість у розмірі 13 140,14 грн., з яких: 2 729,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1 224,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 13.03.2020 року по 30.03.2020 року (включно); 9 187,14 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07.04.2020 року по 04.08.2020 року (включно).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. та 8 000,00 грн. витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

09.09.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений строк відзив від відповідачки не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.

13.09.2021 року ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про витребування доказів.

У серпні 2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» подав в суд заяву про залучення правонаступника позивача.

Зазначає, що 16 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором № 6-1 від 13.03.2020 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». Просить залучити ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до справи в якості правонаступника позивача.

09.03.2023 року ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про залучення правонаступника позивача в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 , укладено договір № 6-1 від 13.03.2020 року.

На підставі даної заявки - 13.03.2020 року товариством відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом переказу на його платіжку карту, емітовану АТ «КБ «Приват Банк», а відповідачка зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею.

Відповідно до п. 1.3 договору позика надається строком на 30 днів.

Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та здійснив перерахування на картковий рахунок відповідачці грошових коштів.

В свою чергу, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала та суму кредиту не повернула.

Згідно розрахунку заборгованості позивача за договором № 6-1 від 13.03.2020 року, станом на 03.09.2021 року виникла заборгованість у розмірі 13 140,14 грн., з яких: 2 729,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1 224,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 13.03.2020 року по 30.03.2020 року (включно); 9 187,14 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07.04.2020 року по 04.08.2020 року (включно).

З даних електронних реєстрів вбачається, що позивач - «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» станом на момент укладення договору № 6-1 від 13.03.2020 року з ОСОБА_1 являлась юридичною особою, яка не перебувала в процесі припинення, та була включена до Державного реєстру фінансових установ 10.02.2017 року як фінансова компанія, а тому мала право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебували станом на момент укладення договору № 6-1 від 13.03.2020 року з ОСОБА_1 в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила були публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначали порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

За таких обставин суд вважає, що договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджувалися з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.

Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» в сумі 13 140,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачка, приведені ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» за умовами договору не надала.

16 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором № 6-1 від 13.03.2020 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО».

Виходячи з цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» як правонаступника «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ».

У позовній заяві представник «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» просить суд стягнути із відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги № 01/06/2020-Ф1 від 01.06.2020 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг №33 від 22.12.2020 року до договору № 01/06/2020-Ф1 від 01.06.2020 року.

З копії акту приймання-передачі наданих послуг №33 від 22.12.2020 року до договору № 01/06/2020-Ф1 від 01.06.2020 року вбачається, що заявленими послугами є: 1) письмова консультація, що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «Фіннас Інновація» та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснення з правових питань, що стосуються предмету позову; 2). складання тексту позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованості, тощо.

Вартість наданих послуг становить 64 000,00 грн. Разом з тим, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості в розмірі 8 000,00 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом п. 4.1 договору про надання правової допомоги №25/02/2020-01 від 25 лютого 2020 року клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар у відповідному розмірі (порядку, строках на умовах) згідно додаткової угоди до цього договору, що є невід`ємним додатком до даного договору або на підставі акту виконаних робіт, протягом трьох днів після виставлення адвокатським бюро рахунку по акту виконаних робіт.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За вказаних вище обставин, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 270,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 11, 202, 205, 525, 526, 549, 610, 612, 622, 625, 629, 638, 641,644, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ст. ст. 12,13, 76-81, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (, адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4) заборгованість за договором № 6-1 від 13 березня 2020 у розмірі 13 140,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (, адреса: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4) судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.03.2023.

Суддя: Букіна О.М.