Провадження №2/447/96/23
Справа №447/2637/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

28.02.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», староста Великогорожанківського старостинського округу Зінченко Микола Дмитрович, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Процесуальні дії у справі.

07.11.2022 орган опіки та піклування Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області в інтересах ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , треті особи: КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням ЦНС та порушенням психіки», староста Великогорожанківського старостинського округу Зінченко М.Д., про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову покликалися на те, що на підставі ст. 165 Сімейного кодексу України з метою захисту прав малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертаються із вказаним позовом до суду, оскільки відповідачка ОСОБА_2 є одинокою матір`ю, малолітній ОСОБА_1 батька не має, запис про останнього у свідоцтві про народження дитини було виконано за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїми дітьми: донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проте, син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований за вищевказаною адресою та не проживає разом із матір`ю. Відповідачка нехтує майновими та житловими правами дитини. Не перебуваючи у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_1 . 22.04.2016 з відділення патології недоношених новонароджених дітей Львівської обласної клінічної лікарні Ганич В.І. був переведений до дитячого відділення Миколаївської комунальної центральної районної лікарні. ОСОБА_2 відмовилася забирати дитину додому. 25.04.2016 у службі у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області Ганич М.Б. написала заяву, у якій просила тимчасово влаштувати сина ОСОБА_1 у Дитячий будинок №1 м. Львова у зв`язку з важким матеріальним становищем і незадовільними умовами для проживання дитини. На підставі розпорядження Миколаївської РДА №174 від 26.04.2016 малолітній ОСОБА_1 влаштований у Будинок дитини №1 м. Львова та перебуває там на повному державному забезпеченні. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини від 19.06.2016, ОСОБА_1 є дитиною з інвалідністю, такому встановлений діагноз: ураження головного мозку, синдром Дауна . За час перебування у вказаному закладі відповідачка ОСОБА_2 сина не відвідувала, станом його здоров`я в усній чи письмовій формі не цікавилася. Представник позивача вказує, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, однак, дитину матеріально не забезпечує. 13.07.2022 до служби у справах дітей ЛОДА надійшов лист з департаменту охорони здоров`я ЛОДА щодо вирішення питання влаштування дітей, які досягли граничного віку перебування у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням ЦНС та порушенням психіки», зокрема, ОСОБА_1 19.09.2022 матір дитини ОСОБА_1 заявою ствердила, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 20.09.2022 комісією з питань захисту прав дитини розглядалося питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , за результатами якого членами комісії одноголосно прийнято рішення про доцільність органу опіки та піклування звернутися до суду із вказаним позовом. Таким чином, на підставі наведеного просять позов задоволити та позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, просять передати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, а також стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили (договір №121346513 на вклад «Майбутнє дітям» вкладний рахунок № НОМЕР_1 ). А також просять покласти витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, за вказані позовні вимоги на відповідачку.

29.11.2022 до суду надійшли відповіді на запити про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 30.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ували про відкриття провадження, копію позовної заяви з доданими до такої документами відповідачка ОСОБА_2 отримала 06.12.2022, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (а.с. 28).

Відзиву у встановлений строк відповідачка не подала, із заявами чи клопотаннями до суду не зверталася.

21.12.2022 третя особа староста Великогорожанківського старостинського округу Зінченко М.Д. подав до суду клопотання щодо проведення розгляду справи за його відсутності, щодо ухвалення рішення у справі поклався на розсуд суду.

07.02.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», яка просить суд проводити розгляд справи без участі представника закладу, щодо ухвалення рішення у справі поклалася на розсуд суду.

13.02.2023 представник позивача подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити.

13.02.2023 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

28.02.2023 відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов визнала, погодилася на позбавлення батьківських прав (а.с. 42).

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на наявність заяв від учасників процесу щодо проведення розгляду справи за їх відсутності, суд приходить висновку про можливість проведення розгляду справи по суті та ухвалення рішення у справі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Відповідачка у справі записана матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.03.2016 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №851 (а.с. 6).

Батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записаний ОСОБА_8 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.03.2016 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №851 (а.с. 6) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №5 від 15.03.2016 серії АМВ 080581 (а.с. 7)

Листом т.в.о. головного лікаря Миколаївської комунальної центральної районної лікарні №531 від 22.04.2016 керівника служби у справах дітей Миколаївської РДА повідомлено про те, що 22.04.2016 у дитяче відділення Миколаївської КЦРЛ з відділення патології недоношених новонароджених дітей Львівської обласної клінічної лікарні переведено дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без матері (а.с. 8).

25.04.2016 ОСОБА_2 у присутності керівника служби у справах дітей Миколаївської РДА Львівської області написала заяву, у якій просила тимчасово, а саме терміном на 1 рік, влаштувати її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Будинок дитини №1 м. Львова, покликаючись на важке матеріальне становище та незадовільні умови проживання для дитини (а.с. 9).

Розпорядженням першого заступника голови Миколаївської РДА Львівської області №174 від 25.04.2016 «Про влаштування малолітнього ОСОБА_1 у Будинок дитини №1 м. Львова на повне державне утримання», малолітнього ОСОБА_1 влаштовано у Будинок дитини №1 м. Львова на повне державне утримання терміном на 1 рік із збереженням за ним права на житло (а.с. 10).

Відповідно до копії висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, виданого 19.09.2016, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає синдромом Дауна , ураженням головного мозку у вигляді гіпоксично ішемічного ураження ЦНС, фізичний розвиток нижче середнього (а.с. 11).

Листом вих. №531 від 31.08.2022 в.о. директора КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням ЦНС та порушенням психіки» повідомлено начальника служби у справах дітей Миколаївської міської ради, що малолітня дитина з інвалідністю ОСОБА_1 , який опинився у складних життєвих умовах, виховується у вказаному закладі з 26.04.2016 на підставі заяви матері ОСОБА_2 та розпорядження Миколаївської РДА Львівської області №174 від 25.04.2016. Згідно Статуту КЗ ЛОР «Будинок дитини №1», у закладі виховуються діти І-ІІІ груп здоров`я - до трьох років, IV-V груп здоров`я - до чотирьох років, реєстрації за місцем тимчасового перебування не підлягають (а.с. 13).

Згідно копії довідки про склад сім`ї №380, виданої 15.09.2022 старостою Великогорожанківського старостинського округу Зінченком М.Д. , відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 14).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 19.09.2022, така вказала, що дитина ОСОБА_1 фактично з народження перебуває у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1», не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 15).

Згідно копії листа директора КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням ЦНС та порушенням психіки» вих. №577 від 26.09.2022, встановлено, що відповідачка за час перебування дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному закладі сина не відвідувала, не цікавилася його станом здоров`я в усній чи письмовій формі (а.с. 16).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку (а.с. 18).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області №131 від 04.10.2022 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_1 » вирішено органу опіки та піклування міської ради звернутися з позовом до суду про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с. 19).

Оцінка суду.

При вирішенні цього спору суд, передусім, бере до уваги інтереси малолітньої дитини, враховує положення та принципи Загальної декларації прав людини, Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, Європейської соціальної хартії, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на підставі яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 4, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ч. 4 ст. 164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Для того, щоб позбавлення батьківських прав було «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може таке найкраще задоволити інтереси дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідна правова позиція застосована і в постанові ВС від 29.09.2021 у справі №459/3411/17, провадження № 61-10531св21.

ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії»). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (справа «Хазе проти Німеччини»).

Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії». Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Мозер проти Австрії», «Валлова і Валла проти Чеської Республіки»).

Відтак, необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своїми батьками, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 19.09.2018 у справі №486/709/16-ц, провадження N 61-23711св18.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері, батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказане міститься у постанові ВС від 05.04.2019 у справі №570/3742/17, провадження №61-47457св18.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ прийшов висновку, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Під час розгляду даної справи суду надано докази того, що відповідачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_1 , якого 26.04.2016 було влаштовано до КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 з ураженням ЦНС та порушенням психіки» на повне державне забезпечення, проте, відповідачка жодного разу не відвідала дитину, матеріально не забезпечує, не цікавиться здоров`ям та самопочуттям сина, не приділяє увагу вихованню та розвитку дитини, крім того, не має намірів забрати дитину додому.

Таким чином, відповідач самоусунулася від виховання та утримання свого сина ОСОБА_1 , тобто, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, свідомо не вчиняє дій для повернення дитини до своєї сім`ї з КЗ ЛОР «Будинок дитини №1», хоча дитина потребує особливої батьківської уваги та виховання. Враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також те, що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку батьків, позбавлення батьківських прав матері дитини у даному випадку є доцільним, оскільки така міра відповідальності, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, з огляду на наявні у справі та матеріали, а також беручи до уваги саме бажання відповідачки, яка визнала позовні вимоги повністю та погодилася на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , є обґрунтованою.

За правилами частини 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (частина 5 статті 167 СК України).

Згідно вимог ст. 243 СК України, опіка установлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, та позбавлена батьківського піклування. Опіка встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

З урахуванням того, що батько дитини у свідоцтві про її народження записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, інші родичі, такі як баба та дід, вітчим органом опіки та піклування не встановлені. Заяв від осіб, які мають переважне право на передання їм дитини у матеріалах справи відсутні, відтак, ОСОБА_1 не можливо передати на опікування рідним.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку що, з метою проведення заходів соціально-правового захисту прав та інтересів дитини, а також для подальшого її влаштування, малолітнього ОСОБА_1 слід передати під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду, крім іншого, у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я дитини, а також враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Як передбачено ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає можливим задоволити позовні вимоги у вказаній частині та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову.

Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 1-4 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідачки у розмірі 1 984,80 гривень у дохід держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 19, 135, 141, 150, 164, 166, 167, 169, 180, 181, 183, 191, 243 СК України, ст. 8, 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, ст. 141, 223, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2022 до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили (договір №121346513 на вклад «Майбутнє дітям» вкладний рахунок № НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок у дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. Володимира Великого, 6, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26411657.

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Треті особи:

- Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», місцезнаходження: вул. Комаринця, 2-а, м. Львів, 79012, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 01984369;

- староста Великогорожанківського старостинського округу Зінченко Микола Дмитрович, місцезнаходження: вул. Шевченка, 35, с. Велика Горожанка, Стрийський район, Львівська область, 81620.

Повний текст рішення складено 28.02.2023.

Суддя Головатий А.П.