Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 677/1405/18

провадження № 61-8086св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Щиборівська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року у складі судді Вознюк Р. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 , в якому визнати недійсними:

- рішення Щиборівської сільської ради ХXIV скликання від 23 березня 2004 року № 4 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2671 га;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 010060005, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, серії ЯЕ № 053797;

- державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0183 га, кадастровий номер 010060006, для ведення особистого селянського господарства, серії ЯЕ № 053798;

- свідоцтва про право на спадщину за законом № № 2-990 та 2-988, видані 28 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 на вищезазначені земельні ділянки;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2014 року № № 13372103 та 13374530 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 серпня 1976 року придбав недобудований будинок у с. Щиборівка Красилівського району. Згідно з даними земельно-кадастрового обліку Щиборівської сільської ради за 1981-1982 роки за вказаним будинковолодінням була закріплена присадибна земельна ділянка площею 0,06 га, з яких 0,03 га - під будівлями та спорудами та 0,03 га - під багаторічними насадженнями (садом).

Із південної та південно-західної сторони зазначені будинковолодіння та земельна ділянка межували із будинковолодінням та земельною ділянкою ОСОБА_3 , що знаходяться по АДРЕСА_1 (довжина межі близько 28 м); із північної та північно-західної сторони - із земельною ділянкою ОСОБА_4 (довжина межі 22 м); а із північно-східної сторони - із земельною ділянкою ОСОБА_5 (довжина межі 41 м).

Вказував, що у 1989 році ОСОБА_3 самовільно змістив південно-західну межу між їхніми земельними ділянками в бік його (позивача) земельної ділянки, чим захопив земельну ділянку площею 0,03 га під садом, яка межувала із земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

У подальшому рішенням Щиборівської сільської ради ХXIV скликання від 23 березня 2004 року № 4 у власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,2671 га, з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0171 га - для ведення особистого підсобного господарства, до складу якої також була включена частина земельної ділянки, що перебувала у його (позивача) користуванні. На підставі зазначеного рішення 20 січня 2009 року видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, площа яких склала 0,2683 га.

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування перейшло до його дочки ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що рішення сільської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки є незаконним, оскільки частина спірної земельної ділянки не перебувала у його користуванні, а тому не могла передаватись без розроблення, погодження та затвердження проекту її відведення. Крім того, акт погодження меж земельної ділянки він (позивач) не підписував, а наявний в ньому підпис вчинений іншою невідомою особою.

Посилаючись на порушення його прав, як землекористувача, з огляду на те, що за рішенням органу місцевого самоврядування у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку передано земельні ділянки, до яких входить і частина земельної ділянки, якою він (позивач) користувався та до яких увійшла частина земель загального користування, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем того, що до складу переданих у власність ОСОБА_3 земель увійшли, у тому числі, й частина земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні, та земельна ділянка загального користування, яка не підлягає приватизації, а, відтак, і недоведеності позивачем порушення його прав з боку відповідача.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 681/1039/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України)

Також, заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні справи.

Суди не звернули увагу на те, що рішення про припинення його права користування земельною ділянкою площею 0,06 га, зменшення її розміру та вилучення у нього її частини Щиборівська сільська рада не приймала та у встановленому законом порядку з його користування не вилучала.

Спірна земельна ділянка на час прийняття Щиборівською сільською радою оскаржуваного рішення у законному користуванні ОСОБА_3 не перебувала, у зв`язку з чим вона не могла передаватись у його власність без розроблення, погодження та затвердження проекту її відведення.

Факт самовільного зайняття ОСОБА_3 частини його (позивача) земельної ділянки підтверджується значним збільшенням площі земельної ділянки, яка приватизувалась ним, а причиною такого збільшення є самовільне захоплення частини його земельної ділянки та включення її площі до приватизації. Зазначеним фактам суди попередніх інстанцій будь-якої оцінки не надали та не встановили причини збільшення площі земельної ділянки, яка приватизована ОСОБА_3 .

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 рокупоновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Красилівського районного суду Хмельницької області цивільну справу № 677/1405/18 за позовом ОСОБА_1 до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Обставини справи

Суди встановили, що рішенням 16 сесії Щиборівської сільської ради ХXI скликання від 31 березня 1994 року «Про розгляд заяв громадян сільської ради» надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,22 га, в тому числі 0,13 га - рілля, 0,04 га багаторічні насадження, 0,03 га - під дворами та будівлями.

23 березня 2004 року рішенням Щиборівської сільської ради ХXIV скликання № 4 «Про часткові зміни розміру земельних ділянок громадян, які виявлені результаті виконання топотрафо-геодезичиих робіт і кадастрових зйомок проектно-виробничим бюро відділу земельних ресурсів з посвідченням державними актами» у власність ОСОБА_3 передано земельні ділянки в с. Щиборівка загальною площею 0,2671 га, із яких: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,0171 га - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного рішення 20 січня 2009 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:006:0005, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , та державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0183 га, кадастровий номер :01:006:0006, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована за цією ж адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті спадщину, до складу якою увійшли й зазначені земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , прийняла дочка ОСОБА_2 та 28 травня 2014 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 24 березня 1988 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , придбаного на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 1976 року.

Згідно з довідкою виконкому Щиборівської сільської ради від 20 травня 1981 року за ОСОБА_1 обліковується погосподарський номер 108, площа присадибної ділянки 0,06 га.

28 грудня 1993 року рішенням 15 сесії Щиборівської сільської ради ХXI скликання «Про приватизацію земельних ділянок» у приватну власність ОСОБА_1 надано безкоштовноземельну ділянку площею 0,03 га - під дворами та будівлями.

Відповідно до виписки з погосподарського обліку № 625, виданої виконкомом Щиборівської сільської ради 22 червня 2015 року, за 1980-2015 роки за домогосподарством в АДРЕСА_2 рахується така площа земельної ділянки: 1980 рік - 0,01 га, з 1981 року по 1982 рік - 0,06 га, з 1983 року по 1991 рік - 0,01 га, з 1992 року по 2013 рік - 0,03 га, з 2014 року і по даний час - 0,0454 га.

11 березня 2015 року державний реєстратор Конусь А.В. реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєстрував за № 4933107 право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0454 га, кадастровий номер :01:006:0079, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що за рішенням органу місцевого самоврядування для будівництва та обслуговування житлового будинку у власність ОСОБА_3 передано земельні ділянки, до яких входить і частина земельної ділянки, якою користувався він, та до яких увійшла частина земель загального користування, чим порушені його права, як землекористувача.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 681/1039/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/15132/19 (провадження № 61-14687св20) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 676/3272/19 (провадження № 61-5967св22) зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Наведений висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19 та від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20, від 10 січня 2023 року у справі № 297/2159/17.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно частини першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша статті 166 ЗК України).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 166 ЗК України).

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем не надано доказів набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки за рахунок частини земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні, та земельної ділянки загального користування, яка не підлягає приватизації.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів порушення його прав оспорюваним рішеннямЩиборівської сільської ради ХXIV скликання від 23 березня 2004 року № 4.

Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначена заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій справі й у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Доводи скарги про непогодження позивачем меж земельної ділянки відповідача колегія суддів також відхиляє, оскільки погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання незаконним рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у власність або користування таскасування державного акта на право власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526cво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з урахуванням правових висновків Верховного Суду, які є релевантними для цієї справи, а тому доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою, а відмінність залежить лише від доказування.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами відповідних доказів Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун