Справа № 214/8250/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 лютого 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої представником позивача адвокатом Запєваловою Тетяною Володимирівною, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , уточнивши який, просить: визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 47,40 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , становлять 1/4 її частину кожному із співвласників; визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначила. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , її мати, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.09.2015 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину двокімнатної квартири, загальною площею 47,40 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить їй, відповідачам по справі, та померлій ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.01.2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів. Вона та відповідачі по справі, є спадкоємцями за законом після померлі ОСОБА_4 . 11.09.2021 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І., однак постановою від 11.09.2021 року, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Згідно ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісне власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду правовідносини, що випливають з права на спадкування. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2 ». Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на зазначене, вона має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя ОСОБА_4 , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на те, що є двоє спадкоємців за законом після померлої які були зареєстровані разом з нею та померлою на момент її смерті за адресою спадкової квартири, та враховуючи той факт що з 2015 року з моменту смерті її матері відповідачі поїхали з місця свого проживання в невідомому для неї напрямку та на даний час вона не знає де вони знаходяться фактично, належними відповідачами по даній справі є ОСОБА_2 - чоловік померлої та ОСОБА_3 - син померлої.

В судове засідання позивачка не з`явилась. Від представника позивачки надійшла заява, згідно якої остання просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавали, відзиву на позов не подали, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивачки, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про смерть (а.с. 5), свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с. 6), витяг зі спадкового реєстру (а.с. 7), постанова нотаріуса (а.с. 8), свідоцтво про право власності (а.с. 9), технічній паспорт (а.с. 10,11-16), довідки (а.с.22,23), свідоцтво про шлюб (а.с. 29), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с. 30), свідоцтво про шлюб (а.с. 31), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 32), свідоцтво про шлюб (а.с. 33).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження ОСОБА_5 (а.с. 6), свідоцтво про шлюб (а.с. 29), свідоцтво про шлюб (а.с. 31), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 32), так як ці докази стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_4 , шлюб між батьком позивачки та спадкодавцем ОСОБА_4 розірвано.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про смерть (а.с. 5), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт смерті ОСОБА_4 , а відтак і факт відкриття спадщини після її смерті.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження ОСОБА_3 (а.с. 30), свідоцтво про шлюб (а.с. 31), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт перебування у шлюбі спадкодавця ОСОБА_4 з відповідачем ОСОБА_2 , від якого народився син відповідач по справі ОСОБА_3 .

Суд вважає належними доказами: довідки (а.с.22,23), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт реєстрацїї та проживання за однією адресою відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 разом з померлою ОСОБА_4 .

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про право власності (а.с. 9), технічній паспорт (а.с. 10,11-16), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявність спадкового нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю сторін по справі.

Суд вважає належними доказами: витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7), постанову нотаріуса (а.с.8), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 та відмову останній у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва (а.с. 5).

Матір`ю позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтв (а.с.6,29).

Померла ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , від якого народився відповідач ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтв (а.с.30, 33).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06.01.2000 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , що встановлено свідоцтвом (а.с.9).

На момент смерті ОСОБА_4 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 , з нею значилися зареєстрованими та проживали, позивачк ОСОБА_1 , та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову, та довідками Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради (а.с.22,23).

11.09.2021 року позивачка ОСОБА_4 звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку з невизначеним обсягом спадкового майна. Зазначені обставини встановлені з постанови (а.с.8).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй за життя нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , як діти померлої ОСОБА_4 , та відповідач ОСОБА_2 , як чоловік померлої ОСОБА_4 , є спадкоємцями за законом першої черги.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , визначені не були. При цьому, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4 .

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", відповідно до ст.1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Задовольняючи позов в частині визначення часток у спільній сумісній власності, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Що стосується визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , то суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити повністю, виходячи з наступного.

Згідно ст.1268 ч.1 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 , з нею значилися зареєстрованими та проживали, крім позивачки, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Однак позивачкою не надано суду доказів стосовно того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 81 ч.7 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ч.1 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Крім того, позивачка не зверталася до суду з клопотанням про витребування від приватного нотаріуса Кучман І.І. зазначених відомостей.

З огляду на викладені обставини, з метою захисту спадкових прав відповідачів та забезпечення їх подальшої реалізації, суд вважає за можливе у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , відмовити.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору з кожного окремо в рівних частках по 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 368-370, 372, 1216, 1217, 1220, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_2 , кожного окремо становлять по частці.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі по 454 грн. 00 коп. з кожного окремо.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов