ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/437/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О., Супрун Я.С.,

розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 липня 2022 року по справі №638/13683/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з позичальника та поручительки заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2007 року (далі кредитний договір-1) на суму 34 016,41 доларів США і пеню у розмірі 22 356,23 грн, а також заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 8 вересня 2008 року (далі кредитний договір-2) на суму 7 210,36 доларів США і пеню у розмірі 10 102,32 грн.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2007 року позивач уклав із позичальником кредитний договір-1, відповідно до умов якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 35 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 23 жовтня 2028 року та процентною ставкою 10,50 % річних.

Того ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позивач уклав з поручителькою договір поруки № П/0 (далі договір поруки-1).

8 вересня 2008 року позивач уклав із позичальником кредитний договір-2, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 11 000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 7 вересня 2018 року та процентною ставкою 13,85 % річних.

Того ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позивач уклав з поручителькою договір поруки № 226650 (далі договір поруки-2).

Відповідно до умов договорів поруки відповідальність поручительки та позичальника є солідарною.

У позичальника є прострочена заборгованість за кредитним договором-1 і кредитним договором-2 (далі разом кредитні договори). Тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Василенко Н.К. подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд позовні вимоги банку задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №0 від 03 жовтня 2007 року у розмірі 4485,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 115623,30 гривень та включає в себе суму боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі 1045,85 доларів США та суму боргу за простроченими відсотками у розмірі 3439,15 доларів США та стягнути пеню за цим договором в розмірі 16669,01 гривень. Також, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №0 від 08.09.2008 року у розмірі 2120,58 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 54668,55 гривень та включає в себе суму боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі 1310,65 доларів США та суму боргу за простроченими відсотками у розмірі 809,93 доларів США та стягнути пеню за цим договором у розмірі 10102,32 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова позов задоволено частково.

Стягнуто із позичальника заборгованість за кредитним договором-1 у розмірі 4 485 доларів США (що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 115 623,30 грн і включає суму боргу за простроченим кредитом у розмірі 1 045,85 доларів США та суму боргу за простроченими процентами у розмірі 3 439,15 доларів США), а також пеню за цим договором у сумі 16 669,01 грн.

Стягнуто із позичальника заборгованість за кредитним договором-2 у розмірі 2 120,58 доларів США (що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 546 68,55 грн і включає суму боргу за простроченим кредитом у розмірі 1 310,65 доларів США і суму боргу за простроченими процентами у розмірі 809,93 доларів США), а також пеню за цим договором у сумі 10 102,32 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року було скасовано, а справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2022 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 23 жовтня 2007 р., а саме: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1070,22 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 3512,31 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 5162,86 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 17193,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами № від 08 вересня 2008 р., а саме: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1310,65 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 809,89 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 6649,85 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 3452,47 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «УкрСиббанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителя, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для повної відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором-1 та кредитним договором -2 з поручителя у солідарному порядку з позичальником, оскільки на думку суду у спірних правовідносинах виникли правові підстави для припинення поруки за договором поруки-1 за договором поруки-2 згідно ч.4 си.559 ЦК України, оскільки позов банку до поручителя звернений після закінчення строку поруки.

На думку суду у спірних правовідносинах винили правові підстави для припинення поруки за договором поруки 1 та договором поруки 2 згідно ч.4 ст.559 ЦК України, проте неправильне застосування судом першої інстанції положення зазначеної статті у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, призвело до неправильних висновків.

Вказує, що судом не було враховано, що передбачений даним положенням шестимісячний строк дії поруки, яка була надана безстроково, слід вираховувати для кожного окремого (ануїтентного) платежу (зобов`язання).

Зазначає, що суд має визначити щодо яких періодичних платежів порука припинилась, а щодо яких вказаний шестимісячний строк не сплив до моменту звернення банком із позовом станом на 14.08.2015 , що зазначено в п.44 постанови Великої Палати у цій справі.

Вказує на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права в частині оцінки доказів, наявних в матеріалах справи стосовно розміру солідарної відповідальності поручителя ОСОБА_1 за кредитним договором.

Вказує, що судом першої інстанції неналежне дослідження цих розрахунків заборгованості у питанні відповідальності поручительки не здійснювалось, чим було порушено вимоги цивільного процесу щодо оцінки доказів та що зумовило неправильні висновки в оскаржуваному рішенні стосовно повної відмови у вимогах банку до поручителя.

Вважає, що враховуючи солідарність обов`язку поручителя за обома договорами поруки, то пені підлягає стягненню із поручителя ОСОБА_1 у солідарному порядку із позичальником у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 та ч. 5 ст. 411 ЦПК України колегія суддів при розгляді скарги також враховує правові висновки, які були висловлені у постанові ВП ВС від 26 травня 2020 року у цій справі № 638/13683/15-ц, провадження № 14-680цс19, а саме:

П. 60. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

П. 61. Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів».

П. 62. Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

П. 63. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Позивачем не доведено дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому термін повернення кредиту в повному обсязі не настав тому підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 достроково всієї суми грошових коштів в розмірі 35000,00 доларів США за кредитним договором-1 та в розмірі 11000,00 доларів США за кредитним договором 2 відсутні.

Свої зобов`язання перед банком відповідачем виконувались з порушенням взятих на себе договірних зобов`язань, платежі для погашення суми заборгованості по кредиту не здійснювались або здійснювались нерегулярно, в зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість за кредитом процентами за користування кредитними коштами, які суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 .

Враховуючи, що банк не отримав право на вимогу дострокового повернення кредитних коштів з тієї підстави, що позивачем не дотримано порядок дострокового повернення кредиту за вимогою останнього, суд дійшов до висновку , що стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором 1 підлягає заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1070,22 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 3512,31 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 5162,86 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 17193,37 грн. За кредитним договором -2 стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1310,65 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 809,89 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 6649,85 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 3452,47 грн.

Також зазначено, що оскільки судом встановлено недоведеність через відсутність опису вкладення факту того, що позивач надсилав обом відповідачам - ОСОБА_1 , як позичальнику, та ОСОБА_1 , як поручителю, письмові повідомлення (вимоги) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами, як зазначене позивачем які було направлено, 24 березня 2015 року, та не встановлено, що позивачем було надіслано на адресу поручителя будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу, суд дійшов до висновку про відсутність зміни строку виконання основного зобов`язання, а, відтак, строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо відповідної частини таких платежів, є таким, що сплив, тобто, договір поруки-1 та договір поруки- 2 слід вважати припиненими у розумінні ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, 23.10.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - кредитний договір 1, а разом кредитні договори), відповідно до якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 35000,00 доларів США із застосуванням ануїтетної схеми погашення з процентною ставкою 10,50% річних та зобов`язався повернути кредитні кошти в повному обсязі не пізніше жовтня 2028 року, сплатити всі відсотки та у разі порушення умов договору штрафні санкції.

08.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту з правилами №0 (надалі - кредитний договір 2, а разом кредитні договори), відповідно до якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 11000,00 доларів США з процентною ставкою 13,85% річних та зобов`язався повернути кредитні кошти в повному обсязі не пізніше вересня 2018 року, сплатити всі відсотки та у разі порушення умов договору штрафні санкції.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором - 1 та кредитним договором - 2 виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені вищезазначеними кредитними договорами.

Натомість, відповідач ОСОБА_1 , всупереч умов кредитних договорів, в процесі користування кредитними коштами, не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам за користування кредитними коштами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором-1 та кредитним договором -2 та з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості за кредитними договорами, відповідач станом на 06.08.2015 року має наступну заборгованість:

- за кредитним договором -1:

30504,07 доларів США- заборгованість за простроченим кредитом;

3512,34 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

5162,86 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

17193,37 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом;

- за кредитним договором - 2:

6400,43 доларів США- заборгованість за простроченим кредитом;

809,93 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

6649,85 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

3452,47 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; аб о 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

23 жовтня 2007 року та 8 вересня 2008 року позивач уклав із позичальником два договори про надання споживчого кредиту, а 14 серпня 2015 року через порушення позичальником зобов`язань подав позов, зокрема, про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася.

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 12.1-12.2 кредитного договору-1.

Відповідно до умов п. 1.2.2 кредитного договору - 1 передбачено кінцевий строк повернення кредитних коштів - жовтень 2028 року.

Пунктом 12.1 кредитного договору -1 встановлено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, яким передбачено, що термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день після отримання або на 41 день після направлення з боку банка за адресою позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Пунктом 12.2 кредитного договору -1 передбачено, що згадане повідомлення направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором-1 та кредитним договором-2, що підтверджується копією конвертів, котрі повернулись відправнику в зв`язку з закінченням терміну зберігання, вищезазначену вимогу надіслано банком 24 березня 2015 року. (а.с. 48-61).

Також вбачається, що позивач надсилав за адресою відповідача ОСОБА_1 листи, однак у зв`язку з відсутністю, опису суд позбавлений можливості достовірно встановити, що дійсно було банком направлено відповідачу ОСОБА_1 та чи є листи, надіслані на адресу відповідача саме вимогами про дострокове повернення кредитних коштів.

На долучених позивачем конвертах відсутній штамп «з описом», який повинен бути проставлений працівником пошти на виконання вимог п. 61, п. 108 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 № 270, якщо поштове відправлення надсилається з описом вкладення, що суперечить умовам кредитних договорів про порядок направлення юридично значимих повідомлень.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок.

Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У даній справі у п.п. 20, 21 постанови Великої палати Верховного суду від 26 травня 2020 року був наведений правовий висновок про те, що наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

23 жовтня 2007 року та 8 вересня 2008 року позивач уклав із позичальником два договори про надання споживчого кредиту, а 14 серпня 2015 року через порушення позичальником зобов`язань подав позов, зокрема, про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася.

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 12.1-12.2 кредитного договору-1, і такий порядок позивач не дотримав.

За обома кредитними договорами не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів не направив вимогу про таке повернення.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України банк вчасно до суду першої інстанції не надав належних і допустимих письмових доказів на підтвердження того факту, що він направив досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, а наявні у справі докази не є достатніми для такого висновку, оскільки виходячи з принципів розумності, добросовісності та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, за відсутності опису вкладення неможливо пересвідчитися, що письмова вимога банку дійсно була направлена боржнику. Банк не додав до апеляційної скарги відповідних доказів з цього приводу, а також не навів аргументів про наявність істотних перешкод для вчасного їх надання до суду першої інстанції у розумінні вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України щодо наявності виняткових причин, які могли б виправдувати порушення позивачем свого процесуального обов`язку вчасного розкриття доказів.

За таких обставин та процесуальної поведінки позивача по даній справі з цього приводу Велика Палата Верховного Суду у п. 29 постанови від 26 травня 2020 року зауважила, що відправлення повідомлень (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення, за відсутності підтверджень їх отримання боржниками, не доводить виконання позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень.

Отже, факт отримання згаданих повідомлень (вимог) адресатами суд за відсутності достатніх доказів не встановив, і цей висновок суду апелянтом належним чином не спростований, а тому дійсно є недоведеними вимоги позивача про покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Отже правильним є висновок суду першої інстанції, що за кредитними договорами не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів не направив вимогу про таке повернення.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі й неустойкою.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 551 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору- 1 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 10,5 % річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місця кредитування, процента ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.10.2. даного договору.

Пунктом 10.2. кредитного договору 1 передбачено, що враховуючи вимоги ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії даного договору, банк відповідно до умов п. 1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, в тому числі,

порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позивальника за цим договором.

Відповідно до термінів, що використовуються в договорі, проценти це сума грошових коштів, яка є платою за користування кредитом. Ануїтетний платіж це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цим договором.

Днем сплати ануїтетного платежу це 23 число кожного календарного місяця строку кредитування протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору -1 у випадку порушення зобов`язань позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу у встановлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти в розмірі цілої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на % підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу (дня сплати ануїтетного платежу); на суму прострочених процентів банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів, пеня нараховується в наступному порядку, в тому числі, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалента суми простроченого платежу сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті, пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.1. Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позивальника додатково сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Відповідно до наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості за кредитом станом на 06.08.2015 р. за кредитним договором - 1 позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченим кредитом у сумі 30 504,07 доларів США, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом у сумі 3512,34 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 5162,86 гривень та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17193,37 гривень.

Відповідно до наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості за кредитом станом на 06.08.2015 р. за кредитним договором -2, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість- за кредитним договором 2: заборгованість за простроченим кредитом - 6400,43 доларів СШ; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом - 809,93 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 6649,85 гривень; 3452,47 гривень - пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 18.08.2015 року, за кредитним договором - 1 останній платіж відповідачем було проведено 24.06.2014 року, за кредитним договором - 2 проведено 17.09.2014 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що банк не отримав право на вимогу дострокового повернення кредитних коштів з тієї підстави, що позивачем не дотримано порядок дострокового повернення кредиту за вимогою останнього, також правильним є висновок суду про те, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором 1 підлягає заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1070,22 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 3512,31 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 5162,86 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 17193,37 грн.

За кредитним договором -2 стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає заборгованість: за простроченим тілом кредиту у розмірі 1310,65 доларів США, за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 809,89 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 6649,85 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 3452,47 грн.

Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Згідно положень ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України, в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній до 19 жовтня 2016 року).

Отже, зі спливом строку, визначеного договором поруки, або зі спливом строку, визначеного законом, порука та відповідне право вимоги кредитора припиняються.

Встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П/0 (надалі договір поруки -1, разом- договори поруки), за яким остання зобов`язалась солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором - 1.

08 вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №226650 (надалі договір поруки -2? разом- договори поруки), за яким остання зобов`язалась солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором - 2.

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки-1 він «діє до повного припинення всіх зобов`язань» боржника за кредитним договором-1, а згідно з пунктом 3.1 договору поруки-2 він «діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором».

З договору поруки-1 та договору проруки-2 вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки про їх дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитними договорами не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

У кредитному договорі-1 сторони погодили, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 345 доларів США у день сплати ануїтетних платежів (пункт 1.2.2). Днем такої сплати сторони визначили 23 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

У кредитному договорі-2 сторони також погодили ануїтетну схему погашення кредиту, відповідно до якої днем сплати ануїтетного платежу (170 доларів США) є 8 число кожного місяця протягом строку кредитування (пункт 1.2.10).

Отже, сторони кредитних договорів встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує через окремі зобов`язання з внесення однакових платежів відповідного числа кожного місяця протягом строку кредитування.

Тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Іншими словами, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу.

Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63)).

Судом встановлено недоведеність факту надсилання позивачем вимог обом відповідачам саме вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду тільки 18 серпня 2015 року.

Отже, судом встановлено та колегія суддів погоджується з тим, що позивачем було надіслано на адресу поручителя будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу, тому відсутні зміни строку виконання основного зобов`язання, а, відтак, строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо відповідної частини таких заборгованих платежів, які були стягнуті судом з основного боржника, є таким, що сплив, тобто, договір поруки-1 та договір поруки- 2 слід вважати припиненими у розумінні ст. 559 ЦК України щодо вищевказаної частини основного зобов`язання.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають згаданим вище правовим висновкам, які були висловлені касаційним судом, доводами скарги вони не спростовані.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в доводи скарги висновків суду не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2023 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді І.В.Бурлака

Ю.М. Мальований.