ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4566/23
провадження № 4-с/753/68/23
У Х В А Л А

про залишення скарги без розгляду

"22" березня 2023 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення бездіяльність головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, стягувач ОСОБА_2

Зі змісту скарги вбачається, що на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби м. Київ знаходиться виконавчий лист № 753/3529/20 від 06.07.2020, виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

11.01.2023 скаржник ознайомлений з розрахунком заборгованості по аліментам, який вважає безпідставним та необґрунтованим. Дії державного виконавця щодо скасування розрахунку були оскаржені до суду в січні 2023 року, проте ухвалою суду від 27.01.2023 скаргу повернуто без розгляду. Відтак, скаржник звернувся до суду повторно зі скаргою щодо визнання неправомірними та незаконними дій державного виконавця по розрахунку заборгованості від 27.01.2023, який просив скасувати та зобов`язати вчинити дії.

Суд вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини.

За наданими суду доказами вбачається, що скаржник 11.01.2023 ознайомлений з розрахунком заборгованості по аліментам, який вважає безпідставним та необґрунтованим. Оскільки в січні 2023 року скаржник вже звертався до суду щодо оскарження розрахунку, вважає, що скаргу подано у строк, встановлений законом.

Дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів, скаржник 11.01.2023 ознайомлений з розрахунком заборгованості по аліментам, який вважає безпідставним та необґрунтованим.

Відтак, про порушення свого права заявник був обізнаний 11.01.2023, в свою чергу скарга направлена до Дарницького районного суду м. Києва лише 21.03.2023 року, тобто з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання скарги.

Поряд із цим судом враховано, що в січні 2023 року скаржник вже звертався до суду щодо оскарження розрахунку, вважає, що скаргу подано у строк, встановлений законом.

Суд вважає важливими доводи скаржника щодо строку звернення до суду зі скаргою, поряд із цим не може їх врахувати виходячи наступного.

Вказані обставини не свідчать про звернення скаржника до суду у встановлений Законом строк, оскільки про оскаржувані рішення скаржник обізнаний 11.03.2022, а бездіяльність виконавця оскаржується у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень.

Клопотань, заяв про поновлення строків скаржник не заявляє.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. А частиною 2 цієї статті встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

При цьому, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У рішенні від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

За підсумовуючим аналізом наведеного, суддя звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду зі скаргою може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Таким чином, враховуючи те, що скаржником при зверненні до суду з зазначено скаргою пропущено встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України десятиденний строк та не подано клопотання, з обґрунтуванням поважності причин його поновлення, суд дійшов висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, стягувач ОСОБА_2 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 22.03.2023

Суддя Л.В. Комаревцева