Справа № 127/901/18
Провадження № 22-ц/801/350/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підреза Ірина Василівна, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Сичука М. М. в залі суду в м. Вінниці,

у справі № 127/901/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Король Володимир Володимирович, ОСОБА_2 ,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля Володимира Володимировича.

В обґрунтування поданої скарги вказав, що 12.04.2022 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Королем В. В. відкрито виконавче провадження № 68783743 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого 23.02.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття.

В межах виконавчого провадження представником боржника 12.07.2022 було подано заяву про перерахунок заборгованості по аліментам і додано копії квитанції про перерахування коштів боржником стягувачу через платіжну систему «Money Gram» за період з 15.05.2017 року по 01.04.2021 року щомісячно в середньому по 200 євро в загальній сумі 9 550 євро. Зауважує, що вказані кошти сплачувались боржником добровільно ще до прийняття рішення суду за усною домовленістю із стягувачем.

Скаржник зазначає, що при проведенні міжнародних переказів внесення змін по призначенню платежу є неможливим, з огляду на що, в квитанціях призначення платежу «аліменти» не вказано. Разом з тим, підтвердженням того, що перераховані стягувачу боржником кошти є саме аліментами, є однакова періодичність, постійних характер платежів та рівнозначність сум. Між боржником та стягувачем відсутні будьякі інші фінансові та/або боргові відносини, в межах яких, боржник міг би перерахувати стягувачу кошти.

Листом Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повідомив, що надані представником боржника квитанції не враховані при визначенні заборгованості, оскільки в жодній з квитанцій відсутні відомості щодо виконання саме рішення суду та не зазначено в призначенні платежу, що вони є сплатою аліментів.

Також скаржник зазначає, що у заяві про перерахунок заборгованості по аліментам боржника, наголошувалось на тому, що наразі відсутні підстави для примусового перерахування коштів на старшу дитину, а саме на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на те, що він досяг повноліття ще два роки тому і виконавчий лист щодо стягнення на його утримання було пред`явлено з пропущенням строку.

Отже вважає вищевказані дії державного виконавця неправомірними, так як неврахування ним вищезазначених платежів призвело до незаконного визначення заборгованості за аліментами у боржника станом на 31 серпня 2022 на суму 156 613,31 грн.

У зв`язку з вищенаведеним скаржник звернувся до суду та просить визнати неправомірними дії державного виконавця з визначення заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, станом на 31.08.2022 в сумі 156 613,31 грн.; визнати неправомірними дії державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого 23.02.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області в частині стягнення коштів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, з урахуванням сплаченої ним суми в період з січня 2018 року до квітня 2021 року в розмірі 7 530 євро, що станом на дату подання даної скарги згідно з курсом НБУ становить 271 685,412 грн. та виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників; вирішити питання про стягнення з державного виконавця судових витрат понесених на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн. 00 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця по неврахуванню платіжних документів, наданих боржником, при обчисленні розміру його заборгованості із сплати аліментів, при наявності спору між сторонами виконавчого провадження щодо цієї заборгованості, були правомірними а також те, що продовження стягнення аліментів за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, здійснено відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця і право заявника не порушено, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити, оскільки дії державного виконавця вчинені відповідно до закону і в межах повноважень.

У січні 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, яка підписана представником адвокатом Підрезою І. В., в якій просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість судового рішення та прийняття його без урахування всіх обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повністю проігноровано усталену практику Верховного Суду щодо зарахування в якості аліментів сплачених коштів відповідно до квитанцій без призначення платежу саме «аліменти», зокрема висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20, від 21 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19.

Звертає увагу, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що сплачені кошти боржником не є аліментами та що, нібито, це питання вже було встановлене судом раніше. Вказує, що предметом дослідження у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022 та постанові Вінницького апеляційного суду від 03.05.2022 була саме необхідність стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх дітей та наявність підстав для такого стягнення, а не правова природа коштів сплачуваних боржником стягувачу відповідно до спірних квитанцій. На думку скаржника, є недоречним посилання суду першої інстанції на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022, зокрема, щодо того, що саме пояснила позивачка в судовому засіданні і ототожнення цих пояснень із доведеними обставинами справи.

Просить суд врахувати, що дійсно, боржник маючи домовленість з стягувачем (наявність домовленості підтверджувалась і самою ОСОБА_2 ще в справі про розірвання шлюбу, про що зазначалось в скарзі) надсилав на постійній основі їй щомісячні платежі як аліменти за згодою. Той факт, що стягувач в подальшому в 2018 році звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів не був відомий боржнику, так як він перебував за кордоном і тому на виконання домовленості продовжував добровільно сплачувати аліменти. Те, що боржнику було невідомо про звернення стягувача до суду підтверджується ухваленням заочного рішення. І, лише після того, як боржник дізнався про наявність щодо нього рішення суду, він припинив добровільне перерахування коштів на утримання дітей.

Відтак не погоджується з висновком суду про те, що нібито жодних доказів сплати аліментів боржником чи його представником не надано, оскільки наведене абсолютно не відповідає дійсності, так як стороною боржника надано квитанції про сплату коштів, виписки по міжнародним транзакціям Money Gram, а також матеріали справи про розірвання шлюбу, з яких вбачається попередня домовленість про добровільну сплату аліментів саме в перерахованому боржником розмірі.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Покоєвич А. О. впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 адвокат Підреза І. В. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Покоєвич А. О. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Король В. В. повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати (цивільна справа № 127/901/18).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.05.2022 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022 залишено без змін.

ОСОБА_2 23.02.2022 було отримано виконавчий лист по справі № 127/901/18.

В судовому засіданні було досліджено матеріали виконавчого провадження № 68783743.

12.04.2022 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № за АСВП 68783743 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області та надіслано сторонам виконавчого провадження за вих. 25383.

Представник боржника ОСОБА_1 12.07.2022 звернулася до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про перерахунок заборгованості по аліментам та просила здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 враховуючи те, що в період з 15.05.2017 по 01.04.2021 він щомісячно в добровільному порядку перерахував кошти в якості аліментів в сумі 200 євро за 1 місяць, що підтверджується випискою транзакцій MoneyGram та копіями квитанцій за цей період.

З відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП 68783743 з примусового виконання виконавчого листа № 127/901/18 від 23.02.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 15.01.2018 до досягнення дітьми повноліття. Вказано, що надані квитанції не враховані при визначенні заборгованості, оскільки в жодній з квитанцій відсутні відомості щодо виконання саме рішення суду та не зазначено в призначенні платежу, що вони є сплатою аліментів. Також відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області в справі № 127/901/18 від 31.01.2022 зазначені платежі не враховані як сплата аліментів.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 68783743 від 31.08.2022 за виконавчим листом № 127/901/18 від 23.02.2022, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, заборгованість по аліментам станом на 31.08.2022 року складає 156 613,31 грн.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця оскільки вважає, що державним виконавцем не було враховано платежі, які він здійснив на користь стягувача в добровільному порядку.

Отже підставами скарги є неврахування державним виконавцем платіжних документів, за яким боржник переказував стягувачу грошові кошти, як доказів сплати ним аліментів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Щодо наданих представником відповідача копій квитанцій про переказ коштів, то рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2022 встановлено, що позивач в судовому засіданні підтвердила факт отримання (переказ) коштів від відповідача, проте пояснила, що кошти вона отримала для погашення його боргових зобов`язань, а не на утримання дітей. В переказах не вказано призначення платежу, тому вони не свідчать про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей. Тобто, відповідачем не доведено суду факт виплати позивачу аліментів в добровільному порядку.

Преюдиціальні факти є обов`язковими у вирішенні інших справ і не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність установлено в рішенні, у зв`язку із чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Отже саме судове рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів. Тобто обставини, на які посилається особа, були встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили, що зі свого боку дає суду право визначення наявності обставин, які не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до незгоди заявниці з рішенням суду, яке є чинним та не скасоване у встановленому порядку, вказані доводи не є підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Інших доводів, які б давали підстави вважати, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Підреза Ірина Василівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська