ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Харків

справа № 621/3720/21

провадження № 22-ц/818/293/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач (за первісним позовом): Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

відповідач (за первісним позовом): ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Харків цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про захист прав споживача та визнання недійсними пунктів кредитного договору, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2022 року, ухвалене суддею Філіп`євою В.В., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що позивач є юридичною особою, яка відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг надає послуги факторингу.

16 лютого 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено електронний кредитний договір №197286-М за яким останній отримав грошові кошти в сумі 5 000грн., зі сплатою 0,01% (акційна процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 1 місяць, тобто до 17 березня 2021 року. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі та перерахував кредитні кошти на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 . В подальшому, на виконання умов укладеного Кредитного договору, сторони (ТОВ «Еквіфін» та ОСОБА_1 ) уклали 11 (одинадцять) Додаткових угод, в яких продовжували строк користування кредитом, фіксували розмір зміненої процентної ставки, узгоджували графік платежів. Відповідно до останньої Додаткової угоди №11 від 09 вересня 2021 року, строк дії Кредитного договору продовжено до 14 червня 2021 року включно, з нарахуванням процентної ставки в розмірі 1,8% від суми заборгованості за кожен день користування кредитом. У визначений в Додатковій угоді термін Відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконав, додаткову угоду про пролонгацію строку його дії не укладав, в зв`язку з чим, на підставі пунктів 5.7, 5.8 та 6.6., Кредитний Договір було автопролонговано (автоматично продовжено строк його дії) строком на 20 днів, тобто до 04 липня 2021 року з дією підвищеної процентної ставки у розмірі 4,15% відповідно до пункту 5.7.2 Кредитного договору. Станом на 04 липня 2021 року відповідач частково виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, сплативши на погашення тіла кредиту 390грн. та на погашення нарахованих відсотків 5 219,70грн. При цьому, сума простроченої заборгованості Відповідача за тілом кредиту склала 4610,00 гривень та за відсотками - 9000,80 гривень. 21 липня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» був укладений Договір факторингу № , за яким ТОВ «Еквіфін Україна» відступив на користь ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги за Кредитним договором №197286-М, укладеним між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 . Про вказану обставину ТОВ «Еквіфін» в той же день, 21 липня 2021 року повідомило відповідача шляхом направлення на електронного листа на зазначену в договорі електронну адресу. Між тим, станом на 08 листопада 2021 року відповідач Черкашин С.А. зобов`язання за укладеним Кредитним договором не виконав, заборгованість у вище зазначеному розмірі на користь позивача не сплатив.

З урахування викладеного просить суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 13 610,80грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2 270грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 500грн.

Відповідач, не погоджуючись з пред`явленим позовом, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про захист прав споживача, в якому просив суд визнати недійсними пункти 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16 лютого 2021 року, укладеного між ним та ТОВ «Еквіфін Україна»; визнати недійсними Угоди про автопролонгацію Кредитного договору від 14 березня 2021 року, від 12 квітня 2021 року, від 24 квітня 2021 року, від 28 квітня 2021 року, від 30 квітня 2021 року, від 01 травня 2021 року, від 03 травня 2021 року, від 04 травня 2021 року, від 10 травня 2021 року, та від 09 червня 2021 року; визнати недійсними Додаткові угоди №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16 лютого 2021 року про продовження строку дії договору, укладеними між ним та ТОВ «Еквіфін Україна».

В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що дійсно, 16 лютого 2021 року між ним та ТОВ «Еквіфін Україна» був укладений Кредитний договір № «197286-М» на строк з 16 лютого 2021 року по 17 березня 2021 року, за яким кредитодавець надав йому в кредит грошові кошти в сумі 5 000грн. з фіксованою акційною процентною ставкою 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, та загальною сумою, що підлягає поверненню - 5 015грн.

Вважає, що умови пунктів 1.13, 1.14, 5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.7.2, 5.8, 6.4, 6.5 Кредитного договору № «197286-М» від 16 лютого 2021 року, Угоди про автопролонгацію Кредитного договору від 14 березня 2021 року, від 12 квітня 2021 року, від 24 квітня 2021 року, від 28 квітня 2021 року, від 30 квітня 2021 року, від 01 травня 2021 року, від 03 травня 2021 року, від 04 травня 2021 року, від 10 травня 2021 року, від 09 червня 2021 року, а також Додаткові угоди №№ 1-11 до Кредитного договору № 197286-М від 16 лютого 2021 року про продовження строку дії договору, укладеними між ним та ТОВ «Еквіфін Україна», є несправедливими відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зазначив, що вказані пункти передбачають зміну умов договору (процентної ставки за кредитом) у випадку порушення позичальником зобов`язання та несплату кредиту у заплановану дату, які збільшують процентну ставку за кредитом в 415 разів, що суперечить ч.3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування». За відомостями НБУ вартість короткострокових кредитів банків України для фізичних осіб за період з 16 лютого 2021 року по 14 червня 2021 року максимально склала 37% річних.

Крім того, відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню пандемії корона вірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором. На підставі викладеного, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2022 року позов ТОВ «Фінфорс» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором №197286-М від 16 лютого 2021 року за тілом кредиту - в розмірі 4 610грн., та відсотків - в розмірі 170,30грн., а всього - в загальному розмірі 4 780,30грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» суму сплаченого судового збору в розмірі 794,50грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката в сумі 1 925грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінфорс» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8 830,50грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті заявлених вимог, в тому числі щодо витрат за надання правничої допомоги.

В обгрунтування апеляційної скарги ТОВ «Фінфорс» зазначає, що сторони підписавши кредитний договір у визначеній сторонами редакції, з наступними змінами та доповненями, чітко визначили суму кредиту, строк повернення кредиту, процентні ставки, що застосовуються за користування кредитом, тощо, таким чином встановили факт досягнення ними згоди між собою щодо всіх істотних його умов, підвердивши цими діями (зовнішнє волевиявлення) їх відповідність внутрішній волі. З викладеного чітко вбачається, що встановлений в кредитному договорі та Угоді до кредитного договору (автопролонгація) розмір процентів був погодежний стороанми в момент їх укладання, в подальшому він жодним чином не змінювався у бік погіршення для споживача і не є відповідальністю позичальника у разі прострочення ним свого грошового зобов`язання за кредитним договором.

Саме в наслідок того, що відповідач скористався автопролонгацією кредитного договору на період з 15 червня 2021 орок по 04 липня 2021 року включено, нарахування відсотків в розмірі4,15% за користування кредитом в період автопролонгації кредитного договору та перерахування акційної процентної ставки за користування кредитом за стандартною процентною ставкою (1,8%), відбувалось відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод до нього, угоди до кредитного договору (автопролонгація) і не є збільшення процентної ставки за порушення позичальником умов кредитного договору, а їх (проценти) є платою за користування кредитом протягом строк дії кредитного договору, а не відповідальністю позичальника у разі невиконання зобов`язань за договором, як про зазначає суд.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін посилаючись на те, що підвищений розмір відсотків (процентних ставок) за користування кредитом застосовувався до нього саме в наслідок несвоєчасного погашення ним заборгованості за кредитним договором. Таким чином, відповідно до п.11 ч.1 ст.12 «Про споживче кредитування» такі відсотки прирівнюються до інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, максимальний розмір яких обмежений ч.3 цієї статті вказаного Закону, яка передбачає, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вважає, що оскільки ним вже було сплачено в рахунок поггашення заборгованості 5 114,84грн., що перевищує загальну вартість кредиту в розмірі 5 015,грн., тому вимоги ТОВ «Фінфорс» про стягнення з нього 4 610грн. - тіла кредиту, 9 000,80грн. - процентів за користування кредитом, безпідставні та задоволенню не підлягають.

При цьому, ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише ТОВ «Фінфорс» лише в частині відмови в задоволених позовних вимог за первісним позовом, а саме в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8 830,50грн., тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі170,30грн. суд першої інстанції виходив з того, що відсотки за користування кредитом в розмірі 9 000,80грн. нараховані позивачем у порушення вимог ст.21 Закону України про споживче кредитування», а саме, останні перевищують розмір подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, яка не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 оформив заявку на отримання в кредит грошових коштів в сумі 5 000грн. строком на 1 місяць, тобто до 17 березня 2021 року шляхом внесення відповідних особистих відомостей, в тому числі паспорта, індивідуального податкового номеру, номеру мобільного телефону та реквізитів власної платіжної картки. Підписання електронного Кредитного договору та узгодження його умов відбулося шляхом підтвердження відповідачем отриманими одноразовими SMS-паролями відповідних положень через інформаційно-телекомунікаційні системи.

Після здійснення відповідачем ОСОБА_1 покрокових підтверджень прийняття умов Кредитного договору, ТОВ «Еквіфін Україна» направила на електронну адресу відповідача у Word-форматі екземпляр Кредитного договору та паспорт кредиту, який містить інформацію про контактні дані кредитодавця, про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти.

Відповідно до умов Кредитного договору «197286-М» від 16 лютого 2021 року, ТОВ «Еквіфін Україна та ОСОБА_1 , уклали цей договір, за яким кредитодавець зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 5 000грн. гривень шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку останнього, строком з 16 лютого 2021 року по 17 березня 2021 року включно, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит зі сплатою відсотків за акційною процентною ставкою в розмірі 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Загальна вартість кредиту та сума до повернення в разі виконання вказаних умов становить 5015грн.

Крім того, умовами Кредитного договору визначено порядок продовження строку користування кредитом та автопролонгація, порядок нарахування процентів та штрафних санкцій, порядок повернення кредиту, зарахування коштів, права та обов`язки сторін, відповідальність та вирішення спорів. Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 одноразовим паролем-ідентифікатором.

Паспорт кредиту також підписаний відповідачем ОСОБА_1 одноразовим паролем- ідентифікатором.

Невід`ємними додатками до Кредитного договору «197286-М» від 16 лютого 2021 року є Додаткові угоди № 1 від 14 березня 2021 року, № 2 від 12 квітня 2021 року, № 3 від 24 квітня 2021 року, №4 від 26 квітня 2021 року, №5 від 28 квітня 2021 року, №6 від 30 квітня 2021 року, №7 від 01 травня 2021 року, №8 від 03 травня 2021 року, №9 від 04 травня 2021 року, №10 від 10 травня 2021 року, №11 від 09 червня 2021 року про продовження строку дії договору та зміну процентних ставок, а також угодами про автопролонгацію, які також підписані відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів.

16 лютого 2022 року кредитодавцем ТОВ «Еквіфін Україна» через ТОВ «Сан-Райз Фінанс», на виконання умов Договору на переказ коштів між ТОВ «Еквіфін Україна» та Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс» від 12 жовтня 2020 року №7, було здійснено успішне перерахування коштів в сумі 5 000грн. на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 .

Вищевказані обставини, в тому числі факт укладення вказаного Кредитного договору, підписання паспорту кредиту, Додаткових угод №№ 1-11 до кредитного договору та Угод про авто пролонгацію, а також отримання відповідачем кредитних коштів та порушення останнім строку виконання зобов`язання, не заперечується.

Згідно Довідки ТОВ «Еквіфін Україна» щодо стану розрахунків за Кредитним договором № 197286-ММ від 16.02.2021 року, укладеного з ОСОБА_1 ,

-сума отриманого кредиту складає 5000,00 грн;

-сплачено за кредитом - 390,00 грн;

-нараховано процентів - 14220,50 грн;

-сума сплачених процентів - 5219,70 грн

Заборгованість позичальника (відповідача) станом на 21.07.2021 року, згідно Довідки ТОВ «Еквіфін Україна», за тілом кредиту складає 4610,00 грн, за відсотками - 9000,80 грн.

Відповідно до Статуту ТОВ «Фінфорс», (а.с.13-20), виписки з ЄДР ЮО, ФОП та громадських формувань (а.с.21), Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи в Національному Банку України та Нацкомфінпослуг (а.с.22-23), розпорядження Нацкомфінпослуг (а.с.24) позивач - ТОВ «Фінфорс» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, зокрема, послуги факторингу.

21 липня 2021 року позивачем укладено Договір факторингу № з ТОВ «Еквіфін Україна», за яким останній відступив ТОВ «Фінфорс» (позивачеві) право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, до третіх осіб (боржників за кредитами, позиками), включаючи суми основного зобов`язання, процентів, комісії, неустойки (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належало кредитодавцеві, в тому числі, відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги № 502 за Кредитним договором № 197286-М від 16.02.2021 року, укладеного з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (відповідачем за первісним позовом).

21 липня 2021 року, після укладення з позивачем Договору факторингу № , ТОВ «Еквіфін Україна» відправило на електронну адресу відповідача ОСОБА_1 електронний лист з повідомленням про відступлення права грошової вимоги позивачеві із зазначенням реквізитів ТОВ «Фінфорс», на які необхідно перераховувати заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року по справі 637/590/16-ц зазначає, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц також зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Як свідчать матеріали справи позивачем на підтвердження переходу права вимоги за вказаним вище кредитним договором було надано суду в тому числі належним чином завірені копії : кредитного договору №197286-М від 16 лютого 2021 року, Додаткових угод № 1 від 14 березня 2021 року, № 2 від 12 квітня 2021 року, № 3 від 24 квітня 2021 року, №4 від 26 квітня 2021 року, №5 від 28 квітня 2021 року, №6 від 30 квітня 2021 року, №7 від 01 травня 2021 року, №8 від 03 травня 2021 року, №9 від 04 травня 2021 року, №10 від 10 травня 2021 року, №11 від 09 червня 2021 року про продовження строку дії договору та зміну процентних ставок, а також угод про автопролонгацію, договору факторингу № від 21 липня 2021 року та додатку №1, 3, 4, 5, 6 від 21 липня 2021 року до нього, реєстру прав грошових вимог від 21 липня 2021 року.

Згідно п.3.1 договору факторингу право грошової вимоги переходить від клієта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав грошових вимог (що складається та підписується сторонами відповідно до форми наведеної у додатку №1 до цього договору.

Як вбачається з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № від 21 липня 2021 року ТОВ «Еквіфін Україна» передало ТОВ «Фінфорс» право вимоги в тому числі за кредитним договором №197286-М від 16 лютого 2021 року. Вказаний реєстр підписаний уповноваженими особами ТОВ «Еквіфін Україна» передало ТОВ «Фінфорс».

Отже, ТОВ «Фінфорс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Як зазначалось вище заборгованість позичальника (відповідача) станом на 21 липня 2021 року, становить 13 610,80грн., з яких 4 610грн. - заборгованість за тілом кредиту, яка відповідачем не оскаржується, та 9 000,80грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінфорс» зазначає, що суд першої інстанції помилково не стягнув усієї суми заборгованості за відсотками, оскільки останні нараховані ними відповідно до умов договору та норм діючого законодавства України.

На момент укладення оспорюваного кредитного договору сторонами було узгоджено наступні розміри процентних ставок:

акційна процентна ставка 0,01%, яка нараховувалася за період з дати видачі кредиту і запланованої дати повернення кредиту - 17 березня 2021 року, тобто на протязі місяця (п.2.6.4 кредитного договору);

розмір стандартної процентної ставки 1,8%, яка нараховується в період з дати видачі кредиту до дати повернення кредиту (включно) (п.1.13 кредитного договору), яка, згідно додаткових угод №№1-11 діяла у період з 14 березня 2021 року по 14 червня 2021 року;

підвищена процентна ставка в розмірі 4,15%, яка нараховувалася на підставах встановлених кредитним договором, а саме в період автопролонгації (п.п.1.14, 7.2 кредитного договору),

що не спростовано відповідачем.

З урахуванням вказаних вище відсоткових ставок розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом становив 9 000,80грн.

Разом з тим, відповідно до положень статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», який розповсюджується на дані правовідносини, споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено.

Позивач ТОВ «Фінфорс» не просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 неустойку (штраф, пеню) за порушення виконання зобов`язання, однак просить стягнути в тому числі відсотки за користування кредитом в розмірі 9 000,80грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підвищений розмір відсотків (процентних ставок) за користування кредитом застосовувався до відповідача саме в наслідок несвоєчасного погашення останнім заборгованості за кредитним договором, а тому нарахування таких відсотків на думку колегії прирівнюються до інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, максимальний розмір яких обмежений ч.3 цієї статті вказаного Закону, а саме не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, що становить 10 000грн. (5 000грн. - сума кредиту * 2).

При цьому, як зазначалось вище відповідачем ОСОБА_1 вже сплачено в рахунок погашення заборгованості 5 219,70грн., що в сукупності перевищує розмір подвійної суми, одержаної споживачем за договором, тому стягнення відсотків за договором в такому розмірі суперечить вимогам статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом в розмірі 170,30грн. (10 000грн. - 4 610грн. заборгованість за тілом кредиту - 5 219,70грн. сума сплачених грошових коштів в рахунок погашення кредиту).

Що стосується доводів позивача щодо витрат на правову допомогу, то стягнута судом сума була визначення пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.03.2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова