ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/23 Справа № 181/881/22 Суддя у 1-й інстанції - Філь О.Є. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Красвітної Т.П., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року про забезпечення позову у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересована особа: Межівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник адвокат Рябенко В.В., про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним та приватним нотаріусам та реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження земельної ділянки: площею: 0,0040 га, кадастровий номер: :04:064:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 03.07 Для будівництва і обслуговування будівель торгівлі; категорія земель: землі житлової і громадської забудови, вид використання: для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. Також роз`яснено заявнику, що відповідно до вимог ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду, 07 листопада 2022 року до районного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник адвокат Рябенко В.В., про забезпечення позову, заінтересована особа - Межівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона має намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою про визнання Угоди про розірвання договору особистого строкового сервітуту від 17 серпня 2022 року недійсною, та скасування державної реєстрації цієї Угоди. При цьому, вказувала, що предметом позову, який буде поданий до суду, є визнання Угоди про розірвання договору особистого строкового сервітуту від 17 серпня 2022 року недійсною у зв`язку з тим, що вона не підписувала цю Угоду, Акт приймання передачі земельної ділянки також не підписувала, повідомлення про дострокове розірвання Договору про особистий строковий сервітут від 07 травня 2021 року відповідно до Розділу 5 «Умови зміни припинення і дострокове розірвання договору» пункту 5.1 - не отримувала, та скасування державної реєстрації цієї угоди, яка зареєстрована згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу: 308847999 від 02 вересня 2022 року на земельну ділянку площею: 0,0040 га, кадастровий номер: :04:064:0018.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, а обсяг позовних вимог відповідає виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Втім, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що забезпечення позову до подання позовної заяви є необхідним та виправданим, з наступних підстав.

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що є законним власником спірної земельної ділянки, при цьому, позбавлений права розпоряджатися своїм майном через оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, винесену судом першої інстанції без достатніх правових підстав.

Так, у судовому засіданні колегією суддів установлено, що ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі №181/896/22 (провадження №2/181/179/22) за позовом ОСОБА_2 до Межівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання угоди про розірвання договору особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки (кадастровий номер :04:064:0018) недійсною та скасування державної реєстрації цієї угоди.

Також судом встановлено, що 08 листопада 2022 року між Межівською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0040 га, кадастровий номер: :04:064:0018, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 03.07 Для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №3236.

Крім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 314534295) від 08 листопада 2022 року, право власності на земельну ділянку, площею 0,004 га, кадастровий номер :04:064:0018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, 08 листопада 2022 року зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 48368792).

Натомість, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, ОСОБА_1 , як власника спірної земельної ділянки, не залучено до участі у справі ні як відповідача, ні як третю особу.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, окрім посилань на загальні норми процесуального права про забезпечення позову, не міститься мотивів співмірності застосованих заходів із предметом позову, до подання якого вжито заходів забезпечення, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів суб`єктів правовідносин. Тоді як, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі №127/25378/21.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є неспівмірними з вимогами позовної заяви та позивачем заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що питання щодо задоволення заяви про забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: Т.П. Красвітна

М.Ю. Петешенкова