Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2023 р. Справа № 608/2253/20

Номер провадження2/608/86/2023

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

представника ОСОБА_1 адвоката Квятковського Д. В.,

представника ОСОБА_2 адвоката Дядика Я. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

З первісним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2020 року. В позові вказала, що з 2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Чортківського районного суду було розірвано 04 липня 2019 року. У шлюбі народився малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони з чоловіком періодично перебували в Нідерландах: він був на роботі, вона - займалась вихованням сина. За час перебування у шлюбі, нею та колишнім чоловіком за спільні кошти, оскільки, вона також в період шлюбу працювала, було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира, згідно договору купівлі - продажу від 13 липня 2018 року, зареєстрована на ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулась в суд за захистом свого права на одну другу частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки, дане майно є спільною сумісною власністю, тому просить виділити їй у власність одну другу частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 444 500 гривень. Одну другу частину квартири АДРЕСА_1 , вартістю 444 500 гривень, виділити у власність ОСОБА_2 ..

У листопаді 2020 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Дядиком Я. Б. було подано відзив на позов ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_2 позов не визнає. Зазначив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за його власні кошти, які він отримав від продажу, належної йому частки житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 , які він успадкував після смерті баби та діда та кредиту, отриманого в Нідерландах, який він виплачує по сьогодні. Ремонт у квартирі він також здійснював за власні кошти вже після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4 . Вважає, що кошти на придбання квартири були його особистою власністю, а отже позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Крім того, адвокатом Дядиком Я. Б. було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В зустрічному позові адвокат Дядик Я. Б. вказав, що за час спільного проживання сторін в період з 2014 року по 2017 рік було придбано ряд речей для облаштування квартири, спортивного залу та фотостудії. А тому, ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 в його користь кошти в сумі 66 400,00 гривень, що еквівалентно вартості 1/2 частини: дивану, вартістю - 4 000,00 гривень; шафи - купе, вартістю - 2 000,00 гривень; кухонного гарнітуру, вартістю - 2 500,00 гривень; холодильника марки «Індезіт», вартістю - 6 000,00 гривень; мікрохвильової печі, вартістю - 2 000,00 гривень; мультиварки, вартістю - 700,00 гривень; плазмового телевізора, вартістю 6 000,00 гривень; матів-пазлів, загальною площею 40 кв. м., вартістю - 14 000,00 гривень; двох дерев`яних спортивних лавок, загальною вартістю - 1 200,00 гривень; боксерських лап «Макивари», 6 штук, загальною вартістю - 4 000,00 гривень; груші з підтримкою, вартістю - 1 000,00 гривень; турніка, вартістю - 700,00 гривень; інвентарю для кросфіту (гантелі, скакалки, штанга, м`ячі тощо), загальною вартістю 3 000,00 гривень; обігрівача, вартістю - 1 000,00 гривень; лапи настінної, вартістю -1 200,00 гривень; столу-рецепції та 3 крісел, загальною вартістю - 6 000,00 гривень; антикварного дивану та крісла загальною вартістю - 18 000,00 гривень; підвісного крісла «Яйце», вартістю - 3 000,00 гривень; світильника «Павук», вартістю - 1 500,00 гривень; ламп, 8 шт., загальною вартістю - 3 500,00 гривень; фотоапарату «Nікоn» D7100 КІТ АF S DХ 18-140 mm VR, вартістю - 25 000,00 гривень; фотоспалаху до фотоапарату вартістю - 7 000,00 гривень; різноманітних декорацій для фотостудії (фальш-камін, подушки, тканини тощо), загальною вартістю - 4 000,00 гривень; ламінатної підлоги для облаштування фотозон, загальною площею 170 кв. м. (5 різних видів) на загальну суму - 6 000,00 гривень; плазмового телевізора (32 дюйми), вартістю - 2 500,00 гривень; дверей міжкімнатних (білі), вартістю - 2 000,00 гривень; вентилятора, вартістю - 1 000,00 гривень.

ОСОБА_1 було подано відзив на зустрічний позов та відповідь на відзив ОСОБА_2 на первісний позов. Вважає зустрічний позов безпідставний та просить відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Вартість перелічених речей, яку просить стягнути ОСОБА_2 не підтверджується належними доказами. Вживану мікрохвильову піч їм в користування дала свекруха, а собі купила нову. Мультиварку подарувала її мама. Що стосується спортивного інвентарю, то він перебуває на зберіганні у її бабусі ОСОБА_5 , оскільки, існував ризик його викрадення, так як приміщення, де він зберігався, не охоронялось. ОСОБА_1 готова повернути спортивний інвентар ОСОБА_2 .. Ремонтні роботи (матеріал, плата майстрам, металеві вхідні двері) в квартирі та фотостудії оплачували її батьки та, крім того, додали 4000 доларів США на покупку спірної квартири, які позивач відмовляється повертати. 2000 доларів США її батьки позичили ОСОБА_2 , які він також не повернув. Однак, визнає вартість придбаних за час шлюбу речей на загальну суму 127 000 гривень, що включає в себе речі, придбані для квартири, спортивного залу та фотостудії. Також вважає посилання ОСОБА_2 , що квартиру він купив за власні кошти, безпідставними, оскільки за кошти, одержані від продажу будинку та земельної ділянки він купив квартиру АДРЕСА_3 , яку записав на свою матір ОСОБА_6 , де в подальшому було облаштовано фотостудію. Стосовно кредитних коштів в розмірі 6500 євро, які ніби то ОСОБА_2 витратив на покупку спірної квартири, вказала, що кредит ОСОБА_2 оформив в Нідерландах, де періодично перебував на заробітках, в розмірі 6 000 євро на купівлю легкового автомобіля, який на сьогоднішній день перебуває у його користуванні. Поки чоловік перебував на заробітках в Нідерландах, вона працювала в м. Чорткові фотографом та зароблені кошти додавала до коштів на купівлю спірної квартири. Крім того, саме її батьки оплачували ремонтні роботи та купляли матеріал. Отже, твердження ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_1 куплена виключно за його власні кошти є неправдивими та безпідставними, а тому, враховуючи вищевикладене, просить у зустрічному позові відмовити, а первісний - задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Квятковський Д. В. позовні вимоги за первісним позовом підтримує, просить задоволити. Вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом - не визнає.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Дядик Я. Б. в судових дебатах зазначив, що зустрічний позов підтримує, зокрема на 63 500 гривень, що становить половину від визнаної ОСОБА_1 суми у відзиві на зустрічний позов (127 000 гривень) за придбані речі у шлюбі. Первісний позов не визнає. Однак зазначив, що якщо суд прийде до висновку про задоволення первісного позову, тоді просить стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_2 вартість ремонтних робіт у спірній квартирі в сумі 458 592,00 гривень.

Вислухавши представників сторін, свідків, які були допитані в ході розгляду справи по суті, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Чортківського районного суду від 04 липня 2019 року № 608/1136/19 було розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновлено дошлюбне - « ОСОБА_1 ». Рішення суду набрало законної сили 03 серпня 2019 року.

Як вбачається з первісного позову, за час спільного проживання сторін було набуте нерухоме майно, згідно договору купівлі - продажу, яке ОСОБА_2 зареєстрував на своє ім`я, а саме: квартира АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру відбулась 13.07.2018. ОСОБА_1 просить виділити у власність їй і ОСОБА_2 по одній другій частині даної квартири, оскільки нерухоме майно набуте у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

Із зустрічного позову вбачається, що за час спільного проживання сторонами було придбано в період з квітня 2014 року по серпень 2015 року: диван, вартістю - 8 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного дивану становить 4 000,00 грн.; шафу - купе, вартістю - 6 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої вживаної шафи-купе становить 4 000,00 грн.; кухонний гарнітур вартістю - 5 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного кухонного гарнітуру становить 2 500,00 грн.; холодильник «Індезіт», вартістю - 10 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного холодильника становить 6 000,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю - 5 200,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої мікрохвильової печі становить 2 000,00 грн.; мультиварку, вартістю - 1 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої вживаної мультиварки становить 700,00 грн.; плазмовий телевізор, вартістю 8 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного телевізору становить 6 000,00 грн. Загальна вартість речей становить 25 200,00 гривень. Вище зазначені речі знаходяться в кв. АДРЕСА_4 . Дана квартира належить батьку та матері ОСОБА_1 .. Сторони проживали в даній квартирі, коли перебували в шлюбі. На даний час вище зазначеними речами користується ОСОБА_1 , яка фактично й надалі поживає за адресою: АДРЕСА_5 .

В 2015 році для облаштування спортивного залу було придбано: мати-пазли загальною площею 40 кв. м., вартістю - 18 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних матів становить 14 000,00 грн.; дві дерев`яні спортивні лавки загальною вартістю - 2 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних лавок становить 1 200,00 грн.; боксерські лапи «Макивари», 6 штук, загальною вартістю - 5 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних лап становить 4 000,00 грн.; грушу з підтримкою, вартістю - 1 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої вживаної груші становить 1 000,00 грн.; турнік, вартістю - 1 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного турніка становить 700,00 грн.; інвентар для кросфіту (гантелі, скакалки, штанга, м`ячі тощо), загальною вартістю - 5 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного інвентарю становить 3 000,00 грн.; обігрівач, вартістю 1 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного обігрівача становить 1 000,00 грн.; лапу настінну вартістю 1500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої

вживаної лапи становить 1 200,00 грн.; стіл - рецепцію та 3 крісла, загальною вартістю 8 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого столу з кріслами становить 6 000,00 грн. Загальна вартість речей становить 32 100,00 грн. Після закриття спортзалу, вище зазначені речі були перевезені на зберігання за адресою: АДРЕСА_6 . Даний будинок належить мамі ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 спортивний інвентар відмовилася повернути ОСОБА_2 ..

В 2016-2017 роках для облаштування фотостудії по АДРЕСА_7 було придбано: антикварний диван та крісло загальною вартістю - 22 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного крісла та дивану становить 18 000,00 грн.; підвісне крісло «Яйце», вартістю - 3 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного крісла становить 3 000,00 грн.; світильник «Павук», вартістю - 2 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного світильника становить 1 500,00 грн.; лампи, 8 шт. загальною вартістю - 4 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних ламп становить 3 500,00 грн.; фотоапарат «Nікоn» D7100 КІТ АF S DХ 18-140 mm VR, вартістю 32 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного фотоапарату становить 25 000,00 грн.; фотоспалах до фотоапарату, вартістю - 9 000,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного фотоспалаху становить 7 000,00 грн.; різноманітні декорації для фотостудії (фальш-камін, подушки, тканини тощо), загальною вартістю - 5 400,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних декорацій становить 4 000,00 грн.; ламінатну підлогу для облаштування фотозон загальною площею 170 кв.м (5 різних видів) на загальну суму - 10 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такої вживаної підлоги становить б 000,00 грн.; плазмовий телевізор (32 дюйми), вартістю - 3 500,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного телевізора становить 2 500,00 грн.; двері міжкімнатні (білі) - 3 500,00грн., станом на 27.11.2020 вартість таких вживаних дверей становить 2 000,00 грн.; вентилятор вартістю - 1 200,00 грн., станом на 27.11.2020 вартість такого вживаного вентилятора становить 1 000,00 грн. Загальна вартість речей становить 75 500,00 гривень. ОСОБА_1 вивезла вище вказані речі: у іншу фотостудію, яку вона облаштувала по АДРЕСА_8 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та на даний час використовує ці речі у своїй підприємницькій діяльності. Таким чином, на момент подачі зустрічного позову у ОСОБА_1 знаходяться речі, які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя на загальну суму 132 800,00 гривень, 66 400 гривень (одна друга частина) з яких ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 в його користь, оскільки вище перелічене майно набуто у шлюбі.

Частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України трактує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Визнаючи право особистої приватної власності одного з подружжя на майно, суд повинен установити факт його набуття, створення до шлюбу, або той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти цієї особи. Такі обставини підлягають доведенню.

Позивач не зобов`язуваний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

У відповідності до ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У письмовому заперечені ОСОБА_2 зазначив, що саме він надав власні кошти на придбання, ремонт та облаштування квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 кошти не вкладала, оскільки, не працювала, а здійснювала догляд за сином. Батьки колишньої дружини не оплачували ремонтні роботи. Автомобіль за кредитні кошти, як то стверджує ОСОБА_1 , він не купляв.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи первісний позов, ОСОБА_2 посилається на те, що кошти, за які була придбана спірна квартира, належали йому особисто, оскільки, отримав їх від продажу успадкованого ним нерухомого майна, зокрема, житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Крім того, для купівлі квартири він взяв кредит в «Інг Банк Н.В.» м. Амстердам в сумі 6 963,38 євро, на підтвердження чого надав виписку з дебіторської заборгованості по кредиту перед банком. Однак, дата отримання вказаного кредиту ОСОБА_2 , у вказаній виписці не зазначена. Також, з договору купівлі - продажу від 21.11.2017 вбачається, що ОСОБА_6 (мати ОСОБА_2 ), від імені якої діє ОСОБА_2 , придбала нежитлове приміщення по АДРЕСА_7 , де в подальшому була облаштована фотостудія. Квартира АДРЕСА_1 була придбана 13 липня 2018 року (договір купівлі - продажу). Отже, доказів того, що кредитні кошти та кошти від продажу нерухомого майна, згідно договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.10.2016, були спрямовані на купівлю спірної квартири, суду не надано.

В ході проведення судового розгляду справи в якості свідків були допитані ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 суду пояснив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 2014 року. Після одруження вони проживали в квартирі по АДРЕСА_6 , яка належала батькові ОСОБА_1 , де вони робили ремонт, який вартував близько 6 000 - 7500 доларів США. Це були його особисті кошти. В подальшому він змушений був поїхати за кордон на роботу, оскільки, необхідно було утримувати дружину та сина, який народився невдовзі після одруження. В 2016 році він відкрив спортзал, в розвиток якого вклав значні особисті кошти - близько 3000 доларів США. Однак, його довелося закрити і він знову був змушений поїхати за кордон на роботу. По приїзді в Україну, він відкрив інший спортзал по АДРЕСА_8 і додав ще 500 доларів США на спортивний інвентар. Фотостудію ОСОБА_2 відкрив на прохання дружини. Його мама мала у власності нежитлове приміщення і надала дозвіл на її облаштування. Близько п`яти місяців робили ремонт приміщення, облаштовували меблями, аксесуарами, замовили рекламу, що обійшлося їм приблизно у 7 000 доларів США. ОСОБА_2 знову поїхав на заробітки в Нідерланди. Дружина лишилася в України, ніде не працювала, лише здійснювала догляд за дитиною. Влітку 2018 року ОСОБА_1 приїздила до нього з сином в Нідерланди. Коли купляли квартиру по АДРЕСА_9 , то він перебував за кордоном. Кошти, які він дав ОСОБА_1 на квартиру складалися з грошей, які лишилися від продажу успадкованого майна баби й діда, (близько 8 000 євро), кредитних коштів, які він взяв в іноземному банку (близько 8 000 євро) та зароблених за кордоном. Кожного місяця він висилав гроші в України для дружини та сина на їхнє утримання. Автомобіля за кредитні кошти він не купляв. Ремонт у новій квартирі він здійснював самотужки. Ні дружина, ні її батьки гроші в ремонт не вкладали та не займалися ним. Лише теща дала на квартиру 3 000 євро.

Свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , суду пояснила, що на початку свого сімейного життя сторони по справі проживали по АДРЕСА_6 , тобто у матері ОСОБА_1 .. Пізніше, переїхали у квартиру, що належить на праві власності її чоловікові - ОСОБА_15 , що знаходиться по АДРЕСА_5 . Комунальні послуги за їхнє проживання в цій квартирі оплачували вона з чоловіком (батьки ОСОБА_1 ). Проживаючи за вказаною адресою, сторони спільно здійснювали ремонт у квартирі АДРЕСА_1 , періодично виїжджали за межі України, оскільки, фактично ОСОБА_2 там перебував майже на постійній основі. Щодо здійснення ремонту свідок зазначила, що даний ремонт у квартирі виконувався її чоловіком ОСОБА_15 , матеріали для ремонту та інші необхідні речі куплялися як їхньою стороною так і частково ОСОБА_2 . Зятеві не сподобалось планування квартири, тому її чоловік за власний кошт запросив хлопців з села на допомогу, замовив щебінь, пісок і переробив планування квартири. Вказала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти, так як ОСОБА_2 , крім особистих грошей, позичив кошти у ОСОБА_15 в розмірі 4000 доларів США, які не повернув. Також батько ОСОБА_1 давав ОСОБА_2 2000 доларів США. Крім того, її донька певний період часу працювала фотографом, а у вільний від роботи час займалася вихованням та утриманням сина, а ОСОБА_2 фактично у цей час перебував за межами України та ігнорував дружину і сина. Фотостудія оформлена на сваху - матір ОСОБА_2 , тому згідно відомостей податкової інспекції, ОСОБА_1 не отримувала дохід. За кошти від продажу спадкового нерухомого майна по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 купив автомобіль марки «AUDI». Спортивний інвентар також сторони купляли за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_12 , яка є хресною матір`ю сина сторін, суду пояснила, що була близькою до сім`ї, хоч і фактично проживає за межами України, але постійно спілкувалася із ОСОБА_1 та інколи допомагала матеріально, оскільки, ОСОБА_2 не належним чином утримував свою дружину та сина. Спірна квартира була куплена за спільні кошти та ремонт у квартирі АДРЕСА_1 здійснювався за рахунок ОСОБА_1 , її батьками, родичами, а саме: встановлення опалення, світла, проведення води та каналізації. Щодо сімейних відносин між сторонами зазначила, що ОСОБА_2 , навіть перебуваючи в Україні, мало звертав увагу на дружину та дитину, часто гуляв з друзями, витрачаючи сімейні кошти на розваги та інші речі, при цьому не забезпечуючи свою сім`ю. ОСОБА_1 формально орендувала у ОСОБА_2 приміщення під фотостудію, оскільки, в приміщенні поруч був розташований спортивний зал, де він проводив заняття.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що він знайомий з ОСОБА_2 зі школи. Йому відомо, що ОСОБА_2 допомагав батькові ОСОБА_1 з ремонтом квартири по АДРЕСА_6 . Коли ОСОБА_2 перебував за межами України, ОСОБА_1 постійно перебувала із сином та займалася його вихованням. Також зазначив, що ОСОБА_2 йому повідомив про придбання квартири по АДРЕСА_9 , однак, не повідомляв за чиї кошти вона придбана. Вважає, що ОСОБА_2 займався її ремонтом. Він іноді допомагав розвантажувати матеріал, білив стіни. ОСОБА_1 чи її батьків він не бачив в цій квартирі. Також ОСОБА_2 орендував приміщення під спортивний зал. А в приміщенні, яке належить його матері, облаштував фотостудію для дружини.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що познайомилася з ОСОБА_2 в червні 2018 року і в них налагодилися стосунки. Сторони вже не перебували в шлюбних відносинах та проживали окремо. В жовтні 2018 року він повідомив їй, що придбав квартиру за власні кошти. Коли вона вперше прийшла в квартиру, то вона була «сира»: без опалення, води, підлоги і т.д. Вони разом почали займатися ремонтом в новій квартирі. ОСОБА_2 перебував на заробітках в Нідерландах, висилав гроші, а вона замовляла матеріали, наймала майстрів та оплачувала їхню роботу. Загальна сума витрат становить близько 10 000 євро. ОСОБА_1 чи її батьків в квартирі вона ніколи не зустрічала, ремонт вони не оплачували та не робили. В серпні 2020 року вона одружилися з ОСОБА_2 ..

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки квартира була придбана під час шлюбу сторін для спільного проживання їхньої родини та сторони не заперечують цього факту, кошти на її придбання надавали обоє з подружжя, оскільки, зворотного не доведено ОСОБА_2 , крім цього ОСОБА_1 займалася вихованням спільного малолітнього сина, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Стосовно зустрічного позову суд зазначає, що відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

ОСОБА_2 просить визнати наступний перелік речей об`єктом спільної сумісної власності та стягнути з ОСОБА_1 в його користь кошти в сумі 66 400,00 гривень, що еквівалентно вартості 1/2 частини: дивану вартістю - 4 000,00 гривень; шафи - купе вартістю - 2 000,00 гривень; кухонного гарнітуру вартістю - 2 500,00 гривень; холодильника марки «Індезіт» вартістю - 6 000,00 гривень; мікрохвильової печі вартістю - 2 000,00 гривень; мультиварки вартістю - 700,00 гривень; плазмового телевізора вартістю 6 000,00 гривень; матів-пазлів, загальною площею 40 кв. м., вартістю - 14 000,00 гривень; двох дерев`яних спортивних лавок загальною вартістю - 1 200,00 гривень; боксерських лап «Макивари», 6 штук, загальною вартістю - 4 000,00 гривень; груші з підтримкою, вартістю - 1 000,00 гривень; турніка, вартістю - 700,00 гривень; інвентарю для кросфіту (гантелі, скакалки, штанга, м`ячі тощо), загальною вартістю 3 000,00 гривень; обігрівача, вартістю - 1 000,00 гривень; лапи настінної, вартістю -1 200,00 гривень; столу-рецепції та 3 крісел, загальною вартістю - 6 000,00 гривень; антикварного дивану та крісла загальною вартістю - 18 000,00 гривень; підвісного крісла «Яйце», вартістю - 3 000,00 гривень; світильника «Павук», вартістю - 1 500,00 гривень; ламп, 8 шт., загальною вартістю - 3 500,00 гривень; фотоапарату «Nікоn» D7100 КІТ АF S DХ 18-140 mm VR, вартістю - 25 000,00 гривень; фотоспалаху до фотоапарату вартістю - 7 000,00 гривень; різноманітних декорацій для фотостудії (фальш-камін, подушки, тканини тощо), загальною вартістю - 4 000,00 гривень; ламінатної підлоги для облаштування фотозон, загальною площею 170 кв.м (5 різних видів) на загальну суму - 6 000,00 гривень; плазмового телевізора (32 дюйми), вартістю - 2 500,00 гривень; дверей міжкімнатних (білі), вартістю - 2 000,00 гривень; вентилятора, вартістю - 1 000,00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

ОСОБА_1 зустрічний позов не визнала, однак, у відзиві на позов визнала факт придбання речей на загальну суму 127 000 гривень. В цю суму входять речі, які на її думку, є об`єктом спільної сумісної власності, за певною вартістю (з урахуванням зносу), зокрема: диван вартістю - 3 000,00 гривень, шафа - купе, вартістю - 2 000,00 гривень, кухонний гарнітур, вартістю - 2 800,00 гривень, холодильник марки «Індезіт» вартістю - 5 000,00 гривень, плазмовий телевізор, вартістю 3 500,00 гривень (придбаний до одруження); вартість наступних речей вважає завищеною ОСОБА_2 , а саме : мати-пазли, загальною площею 40 кв. м, дві дерев`яні спортивні лавки, боксерські лапи «Макивари», боксерська груша з підтримкою, турнік, обігрівач, лапа настінна, стіл-рецепція та 3 крісла в загальному коштують 32 000,00 гривень; антикварний диван та крісло, загальною вартістю - 17 000,00 гривень, підвісне крісло «Яйце», вартістю - 3 000,00 гривень, світильник «Павук», вартістю - 2 000,00 гривень, фотоапарат «Nікоn» D7100 КІТ АF S DХ 18-140 mm VR, вартістю - 25 000,00 гривень, фотоспалах до фотоапарату вартістю - 7 000,00 гривень, різноманітних декорацій для фотостудії (фальш-камін, подушки, тканини тощо), загальною вартістю - 4 500,00 гривень, ламінатна підлоги для облаштування фотозон, загальною площею 100 кв.м на загальну суму - 6 000,00 гривень, плазмовий телевізор (32 дюйми), вартістю - 3 500,00 гривень, двері міжкімнатні (білі), вартістю - 3 500,00 гривень, вентилятор, вартістю - 1 200,00 гривень. Спортивний інвентар ОСОБА_1 погоджується повернути ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сторони не заперечують, що вище перелічене майно було придбано у шлюбі, однак, щодо дійсної його вартості на час розгляду справи доказів суду не надали.

Тому, оскільки ОСОБА_1 у відзиві на зустрічний позов визнала його частково на суму 127 000 гривень, одна друга частина якої становить 63 500 гривень та представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив щодо цього, то зустрічний позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 вищевказаної суми.

За клопотанням представника ОСОБА_16 - адвокатом Дядиком Я. Б. судом було призначено будівельно - технічну експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи №410/22-22 від 01.08.2022 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 з заокругленням становить 1 657 560,00 гривень. Ринкова вартість сирої квартири АДРЕСА_1 на день дослідження з заокругленням становила б : 14895 грн./кв. м х 74,8 кв. м =1 114 150,00 гривень. Вартість будівельних робіт, включаючи вартість будівельних матеріалів, які були використані на ремонт квартири АДРЕСА_1 станом на день проведення дослідження, згідно розрахунку вартості будівельних робіт становить 458 592,00 гривень. Вартість будівельних матеріалів, які були використані на ремонт квартири АДРЕСА_1 станом на день проведення дослідження становить : 280389,30 грн. х 1,2 (ПДВ) = 336 467,16 гривень.

В судових дебатах представник ОСОБА_2 - адвокат Дядик Я. Б. зазначив, що у випадку, якщо суд прийде до переконання, що ОСОБА_1 належить частка квартири та звернув увагу, що з матеріалів справи, а також показів свідків вбачається, що ремонтні роботи в квартирі ОСОБА_2 проводив після припинення фактичних шлюбних відносин за особисті кошти, вартість роботи та матеріалів яких становить 458 592,00 гривень, то необхідно стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 кошти, що пропорційні до частки квартири ОСОБА_1 від загальної суми, що була витрачена на ремонтні роботи та матеріали на її покращення в сумі 458 592,00 гривень.

Однак, суд з матеріалів справи не вбачає, що ОСОБА_2 здійснював ремонт лише за власні кошти, доказів цьому суду не надано. Покази свідків з даного питання суд оцінює критично, оскільки, кожна з цих осіб зацікавлена у вирішенні спору в користь сторони, щодо якої надавала свідчення.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Отже, оскільки вимогу про стягнення з ОСОБА_1 458 592,00 гривень зустрічний позов не містив, будь - які доповнення, уточнення, збільшення позовних вимог ОСОБА_2 чи його представником в ході розгляду справи не заявлялись, тому дане питання суд не вирішує.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи фактичні обставини справи, норми закону, якими регулюються спори, пов`язані із поділом спільного майна подружжя, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України), суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, а зустрічний позовОСОБА_17 - частковому задоволенню.

Оскільки, питання судових витрат сторонами не ставилося, тому суд їх покладає на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 57, 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_10 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Виділити у власність ОСОБА_1 одну другу частину квартири АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 одну другу частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_10 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Визнати диван, шафу - купе, кухонний гарнітур, холодильник марки «Індезіт», плазмовий телевізор, мати-пазли, дві дерев`яні спортивні лавки, боксерські лапи « Макивари », боксерська груша з підтримкою, турнік, обігрівач, лапу настінну, стіл-рецепцію та 3 крісла, антикварний диван та крісло, підвісне крісло «Яйце», світильник «Павук», фотоапарат «Nікоn» D7100 КІТ АF S DХ 18-140 mm VR, фотоспалах до фотоапарату, різноманітні декорацій для фотостудії (фальш-камін, подушки, тканини тощо), ламінатну підлогу для облаштування фотозон, плазмовий телевізор (32 дюйми), двері міжкімнатні (білі), вентилятор, спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 63 500 гривень, що становлять одну другу частину від загальної вартості речей в переліку - 127 000 гривень.

В решті зустрічного позову відмовити.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесеними.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10 березня 2023 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2253/20

Рішення набирає законної сили « » р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » року

Секретар: