27.02.2023 227/1716/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Коверченкової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Добропільська міська військова адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Добропільська міська військова адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2020 року є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які є колишніми мешканцями. Позивач позбавлений права розпоряджатися власним майном, оскільки в його квартирі зареєстровані відповідачі, але не мешкають. Відповідачі відмовляються добровільно зніматися з реєстраційного обліку, місце проживання їх невідоме. Враховуючи викладене, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі надано строк для надання пояснень щодо позову або відзиву.

Сторони в судове засідання не з`явились про день,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач надав суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, судові витрати просив залишити за ним. Від представника третьої особи Добропільської міської військової адміністрація також надійшла заява про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог заперечень не мають. Від відповідачів також жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду також не було подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 купив у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1429, копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 09.12.2020 року. (а.с.8-9,10)

Згідно довідки № 15/01-08/1710 від 14.12.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої провідним спеціалістом сектору ведення реєстру територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7)

З довідки ОСББ «Фортеця» № 008/22 від 14.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають з 2014 року. (а.с.11)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 1 статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, позивач як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй вказаним майном на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Позивач зазначає, та що не було спростовано відповідачами, що відповідачі по справі не є членами його сім`ї, а є колишніми родичами, мешканцями власника квартири, який продав йому вищезазначену квартиру в 2020 році. Відповідачі, що підтверджується довідкою ОСББ «Фортеця» (а.с.11), в квартирі не проживають з 2014 року, тобто більше 9 років.

Беручи до уваги, що факт відсутності без поважних причин відповідачів у належній позивачу квартирі більше ніж один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позивач довів свої вимоги щодо визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , і вони підлягають задоволенню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в заяві судові витрати просив залишити за ним.

На підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа Добропільська міська військова адміністрація (, адреса місцезнаходження: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83), про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.А. Притуляк

27.02.2023