Справа № 299/3884/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року (повне рішення складено 03.11.2022, суддя Леньо В.В.) у справі № 299/3884/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.07.2021 між сторонами укладено договір позики № Л200721-2, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 95900,00 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ «ПриватБанк» на день укладення договору еквівалентно становить 3500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позику у строк до 20.12.2021.

20.12.2021 між ними укладено додаткову угоду до договору позики №Л200721-2, за умовами якої змінено кінцеву дату повернення коштів у строк до 20.05.2022, а також узгоджено, що позичальник зобов`язався повернути позику відповідно до графіку повернення грошових коштів, а саме:

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.01.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.02.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.03.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.04.2022 включно;

80556,00 гривень, що еквівалентно 2940 доларів США до 20.05.2022 включно.

Також на підтвердження виконання істотних умов зазначеного договору позики №Л200721-2 від 20.07.2021 ОСОБА_1 була написана розписка від 20.12.2021, в якій відповідач підтвердив, що він отримав позику від ОСОБА_2 у сумі 95900,00 гривень, що еквівалентно на день укладення договору 3500 доларів США та зобов`язався повернути цю суму у строк до 20.05.2022.

Позивач указував, що відповідач на погашення боргу здійснив лише один платіж у сумі 85 доларів США.

Умови договору позики позичальник не виконав та борг у встановлений строк не повернув.

Відповідно до п. 11 договору позики у разу прострочення виконання зобов`язання, позичальник зобов`язався сплатити штраф у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач вказував, що основна сума боргу відповідача становить 3415,00 доларів США, що відповідно до умов договору за курсом продажів доларів США в АТ «ПриватБанк» (1 долар США = 39,95 гривень) станом на 01.08.2022 складає 136 429,25 гривень.

Враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач вказував, що час прострочення виконання зобов`язання становить 34 дні - за період із 21.01.2022 (саме в цей день відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання) до 23.02.2022 включно (оскільки з 24.02.2022 введено воєнний стан на території України). Відтак передбачена договором позики неустойка (штраф) становить 46 385,94 гривень (136 429,25 х 34 х 1% = 46 385,94). Також за вказаний період сума 3% річних складає 381,25 гривень (136 429,25 х 34 х 3% :365 = 381,25).

Посилаючись на дані обставини, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 183 196,44 гривень, яка складається з: 136 429,25 гривень основного боргу; 46385,94 гривень неустойка (штраф) за прострочення виконання зобов`язання; 381,25 гривень три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання, а також судові витрати: 1831,96 гривень судового збору та 54 571,70 гривень витрат на правову допомогу.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.11.2022 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики №Л200721-21 від 20.07.2021 у розмірі 183 186,44 (сто вісімдесят три тисячі сто дев`яносто шість) гривень 44 копійки, з яких 136 429,25 (сто тридцять шість тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 25 копійок основна сума заборгованості; 46 385,94 (сорок шість тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 94 копійок неустойка (штраф) за прострочення виконання зобов`язання; 381,25 (триста вісімдесят одна) гривня 25 копійок три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1831,96 гривень судового збору. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку обома сторонами.

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким стягнути на його користь із відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивовано тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено понесення витрат на правову допомогу, а тому відсутні підстави для стягнення таких витрат. Посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19, вказує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Зазначає, що в наданому до справи Додатку № 3 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 14.05.2021, укладеному 22.07.2022 між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Бачинський та партнери» в особі Дзіковського М.Р., встановлено розмір гонорару адвоката 40% від суми основної заборгованості. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, що узгоджується з позиціями у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 10.11.2021 у справі № 760/7628/19, від 07.10.2021 у справі № 755/14954/20. Посилаючись на висновки у постановах Верховного Суду у постановах від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.022021 у справі №753/1203/18, вказує, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Вказуючи на принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу, зазначає, що відповідач під час розгляду справи із клопотанням щодо неспівмірності заявлених витрат не звертався, що свідчить про відсутність заперечень розміру таких витрат зі сторони ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення в частині задоволення вимоги про стягнення з нього неустойки (штрафу). Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення в частині стягнення з нього неустойки в розмірі 46 385,94 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього неустойку в сумі 1845,69 гривень.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що місцевий суд стягнув помилковий розмір неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Так, штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Зазначає, що позивач просив стягнути неустойку за період із 21.01.2022 по 23.02.2022. Вказує, що додатковою угодою від 20.12.2021 до договору позики №Л200721-2, сторони дійшли згоди про зміну строків повернення коштів, зокрема позичальник зобов`язався перший платіж на погашення боргу у еквіваленті 140 доларів США до 20.01.2022, а другий в еквіваленті 140 доларів США до 20.02.2022. Відтак наступні платежі виходять за межі позовних вимог щодо стягнення неустойки, враховуючи те, що з 24.02.2022 позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу). Строк сплати наступних платежів станом на 23.02.2022 не настав, а тому місцевий суд не врахував, що мав обчислити неустойку саме на прострочену суму заборгованості, а не всю суму боргу, котра мала бути повернута частинами згідно угодженого графіку платежів у строк до 20.05.2022. Таким чином кількість днів прострочення за період із 20.01.2022 по 20.02.2022 складає 31 день, а розмір штрафу становить 43,4 долара США (1,4 долара США (що є 1% від суми заборгованості) х 31 (днів прострочення) = 43,4). Кількість днів прострочення за період із 20.02.2022 по 23.02.2022 складає 3 дні, а розмір штрафу становить 8,4 долари США (2,8 долара США (що є 1% від суми заборгованості) х 3 (дні прострочення) = 8,4). На переконання скаржника загальна сума неустойки (штрафу) за вказані періоди становить 46,2 доларів США (43,4 + 8,4), що за курсом продажів доларів США в АТ «ПриватБанк» (1 долар США = 39,95 гривень) станом на 01.08.2022 складає 1845,69 гривень (46,2 х 39,95 =1845,69). Зазначає, що суд протиправно стягнув з відповідача неустойку в розмірі 46 385,94 гривень та просить стягнути з нього неустойку в сумі 1845,69 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд цієї справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з нього неустойки (штрафу), а також в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення в частині вирішення інших вимог (про стягнення основної суми заборгованості та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання).

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно він суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.07.2021 між сторонами укладено договір позики № Л200721-2, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 95900,00 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ «ПриватБанк» на день укладення договору еквівалентно становить 3500 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позику у строк до 20.12.2021 (а.с. 27-28), за графіком, визначеним у пункті 5 договору позики чотири платежі у сумі, що еквівалентна 140 доларів США, та останній платіж, до 20 грудня 2021 року включно, в сумі, еквівалентній 2940 доларів США.

У пункті 1 договору позики сторони узгодили, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Пунктом 11 договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком), позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, а також 3% річних від простроченої суми.

20.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики №Л200721-2 (а.с.29-30), за умовами якої змінено кінцеву дату повернення коштів у строк до 20.05.2022, а також узгоджено, що позичальник зобов`язався повернути позику відповідно до графіку повернення грошових коштів, а саме:

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.01.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.02.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.03.2022 включно;

3836,00 гривень, що еквівалентно 140 доларів США до 20.04.2022 включно;

80556,00 гривень, що еквівалентно 2940 доларів США до 20.05.2022 включно.

Також на підтвердження виконання умов зазначеного договору позики №Л200721-2 від 20.07.2021 ОСОБА_1 була написана розписка від 20.12.2021, в якій відповідач підтвердив, що він отримав позику від ОСОБА_2 у сумі 95900,00 гривень, що еквівалентно на день укладення договору становить 3500 доларів США, та зобов`язався повернути цю суму у строк до 20.05.2022 включно.

Взяті на себе зобов`язання позичальник не виконав та борг у встановлений строк не повернув, у зв`язку з чим позивач указував, що заборгованість відповідача становить 183 196,44 гривень, з яких: 136 429,25 гривень основного боргу; 46385,94 гривень неустойка (штраф) за прострочення виконання зобов`язання; 381,25 гривень три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Сторони не заперечують ту обставину, що ОСОБА_1 на погашення боргу здійснив лише один платіж у сумі 85 доларів США, а основна сума боргу відповідача становить 3415,00 доларів США (3500 85 =3415), що відповідно до умов договору позики за курсом продажів доларів США в АТ «ПриватБанк» (1 долар США = 39,95 гривень) станом на 01.08.2022 складає 136 429,25 гривень (а.с. 32).

ОСОБА_1 не заперечував проти стягнутої судом суми основної заборгованості та суми трьох відсотків річних, у поданій апеляційній скарзі не наводив доводів на її спростування, тому апеляційний суд не робить висновків щодо такої неоскарженої частини рішення.

Однак відповідач заперечує розмір стягнутої з нього неустойки в сумі 46 385,94 гривень, вважає її нарахування помилковим та просить стягнути з нього неустойку в сумі 1845,69 гривень.

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, прострочення виконання зобов`язання тривало 34 дні за період із 21.01.2022 по 23.02.2022 включно (до введення в Україні воєнного стану 24.02.2022).

Як зазначалось вище, пунктом 11 договору позики передбачено обов`язок позичальника, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком), сплатити позикодавцю 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, за своєю природою є пенею.

Як вбачається з додаткової угоди від 20.12.2021 до договору позики №Л200721-2, сторони дійшли згоди про зміну строків повернення коштів, зокрема, позичальник зобов`язався перший платіж на погашення боргу у еквіваленті 140 доларів США у строк до 20.01.2022, а другий в еквіваленті 140 доларів США до 20.02.2022.

Виходячи з домовленості сторін щодо сплати позичальником 1% за кожен календарний день існування саме простроченої заборгованості, розрахунок сплати неустойки слід здійснювати виходячи саме із суми заборгованості, що існувала у відповідний період із суми прострочених платежів: 140 доларів США з 21.01.2022, та 280 доларів США з 21.02.2022.

Таким чином, місцевий суд не врахував, що відповідно до меж позовних вимог щодо стягнення неустойки, таку слід обчислювати саме на ту суму заборгованості, прострочення якої настало у період із 21.01.2022 по 23.02.2022, тобто щодо двох платежів (20.01.2022, 20.02.2022), оскільки станом на 23.02.2022 строк сплати решти платежів не настав, так як вони мали бути повернуті частинами згідно узгодженого графіку платежів у строк до 20.03.2022, до 20.04.2022 та до 20.05.2022.

Щодо першого платежу у сумі 140 доларів США, який мав бути сплачений у строк до 20.01.2022 слід зазначити, що кількість днів прострочення його сплати за період із 20.01.2022 по 20.02.2022 складає 31 день, а розмір штрафу становить 43,4 долара США (1,4 долара США (що є 1% від заборгованості у сумі 140 доларів США) х 31 (днів прострочення) = 43,4).

Стосовно другого платежу у сумі 140 доларів США, який мав бути сплачений у строк до 20.02.2022 (тобто із цієї дати сума простроченої заборгованості зростає до 280 доларів США), слід вказати, що кількість днів прострочення за період із 20.02.2022 по 23.02.2022 складає 3 дні, а розмір штрафу становить 8,4 долари США (2,8 долара США (що є 1% від заборгованості в розмірі 280 доларів США) х 3 (дні прострочення) = 8,4).

Отже, загальна сума неустойки (штрафу) за вказаний період прострочення становить 51,8 доларів США (43,4 + 8,4 = 51,8), що за курсом продажів доларів США в АТ «ПриватБанк» (1 долар США = 39,95 гривень) станом на 01.08.2022 складає 2069,41 гривень (51,8 х 39,95 = 2069,41). Скаржник в апеляційній скарзі при додаванні зазначених сум неустойки допустив арифметичну помилку, помилково зазначивши, що така становить 46,2 долари США (та, відповідно, 1845,69 грн).

Таким чином, із відповідача підлягає стягненню неустойка (штраф) у розмірі 51,8 доларів США, що еквівалентно 2069,41 грн.

За таких обставин, внаслідок невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково - рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру неустойки слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у новій редакції.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на судове рішення у частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити таке.

Відмовляючи у стягнені витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначав, що на підтвердження обставин понесення таких витрат позивачем не представлено суду документально підтвердженого доказу фактичного їх понесення.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 10.11.2021 у справі № 760/7628/19, від 07.10.2021 у справі № 755/14954/20.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19.

Згідно з висновками у постановах Верховного Суду у постановах від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.022021 у справі №753/1203/18, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У позовній заяві зазначалось, що позивач очікує понести 54571,70 гривень витрат на правову допомогу.

На підтвердження суми таких витрат позивачем суду надано копію договору-доручення про надання правової (правничої) допомоги від 14.05.2021, Додаток № 2 до такого договору додаткову угоду від 14.05.2021, Додаток № 3 від 22.07.2022 (а.с. 14-19).

У наданому Додатку № 3 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 14.05.2021, укладеному 22.07.2022 між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Бачинський та партнери» в особі Дзіковського М.Р., у пункті 1.1 передбачено, що правова допомога полягає у здійсненні представництва законних прав та інтересів Клієнта з питань стягнення грошових коштів за договором позики …; у пункті 1.2 передбачено, що розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги становить 40% від суми основної заборгованості.

При цьому договір про надання правничої допомоги від 14.05.2021 та додатки до нього не містять даних, які конкретизують хто є боржником, у якому зобов`язанні, за яким саме договором позики, якою датою та між якими сторонами він укладений, який розмір суми основної заборгованості у якої особи існує.

Зміст договору про надання правничої допомоги та додатків до нього не містить жодних відомостей чи посилань на договір позики № Л200721-2 від 20.07.2021 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Наведене унеможливлює визначення розміру винагороди (гонорару) за надання правової допомоги саме у даній справі.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про те, що в наданому до справи Додатку № 3 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 14.05.2021 встановлено розмір гонорару адвоката є необґрунтованими та не спростовують висновки місцевого суду про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу та про відмову у стягненні таких витрат.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , слід залишити без задоволення, рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу залишити без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру неустойки слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п. 3,4 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року змінити, виклавши резолютивну частину у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики № Л200721-21 від 20.07.2021 у розмірі 138 879 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 91 копійку, з яких: 136 429 (сто тридцять шість тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 25 копійок основна сума заборгованості; 2069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) гривень 41 копійку неустойка за прострочення виконання зобов`язання; 381 (триста вісімдесят одна) гривню 25 копійок три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 березня 2023 року.

Головуюча:

Судді: