Справа № 405/5505/22
Провадження №2/405/764/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Дризі Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/5505/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Міхальова В.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1040499 від 12 жовтня 2022 року) в інтересах позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 04 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3590, - ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому, крім позивача, з 20.05.2009 року зареєстрований і відповідач ОСОБА_2 , який вже більше 13-ти років у будинку жодного разу не з`являвся, житловим приміщенням не користувався, і в будинку не проживає, будь-які його особисті речі в помешканні відсутні, участі в утриманні житла відповідач не приймає. Зазначила, що фактично в будинку проживає позивач та її мати ОСОБА_3 . При цьому, позивач приймала заходи про вирішення питання зняття відповідача з реєстрації в будинку у добровільному порядку, зверталася до сусідів, його однокласників, спільних знайомих, але прийнятими заходами будь-яких відомостей про місцезнаходження ОСОБА_2 віднайти, - не вдалося. Поряд з цим, в даний час позивач розглядає питання відчуження будинку, а реєстрація у ньому відповідача створює їй, як власниці будинку, перешкоди у праві розпорядження своїм помешканням. Крім того, реєстрація відповідача ОСОБА_2 в будинку, створює позивачу проблеми в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, а тому позивач, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою про усунення порушення її прав.

З огляду на викладене вище, позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи.

Учасники справи повідомлені судом про судове засідання, при цьому представник позивача ОСОБА_1 адвокат Міхальова В.В. в судове засідання подала заяву, зареєстровану в суді 22.02.2023 року за вх. № 1900, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов, - не подавав.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 04 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3590, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зазначене право власності позивача ОСОБА_1 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.11.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 33983163, форма власності: приватна.

При цьому, відповідно до довідки квартального комітету № 13 Подільського району м. Кропивницького від 09 жовтня 2022 року № 108, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 брат.

Згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 01 листопада 2022 року, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.01.2001 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про не проживання від 06.10.2022 року, засвідченого головою квартального комітету № 13 Подільського району м. Кропивницького Пустовіт Н.О., складеного за участю сусідів ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за яким встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживає з 20 травня 2009 року по теперішній час.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним.

При цьому, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який набув права користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 , не проживає в зазначеному вище домоволодінні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в домоволодіння, або ж був відсутній в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 992,40 грн., за клопотанням позивача залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш ИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 04 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3590.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова