Провадження № 2/522/229/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Суворової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 03.01.2017 року на автодорозі "Одеса - Білгород-Дністровський" №Р70, Овідіопольського р-ну, Одеської обл., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1981 р.н., внаслідок чого він був доставлений в лікарню з тілесними ушкодженнями, де останній помер. Позивач є мамою загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 . Смерть сина позивачу спричинила значну та непоправну шкоду, яка проявилась у моральній шкоді, втраті годувальника та понесених витратах на встановлення та спорудження надгробного пам`ятника. Відповідальність водія автомобіля «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 ,була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ6318467, який діяв на момент настання ДТП станом на 03.01.2017 року. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 та розпочате досудове розслідування. 31.07.2018 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області Ніколовим В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000022 від 03.01.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 38 400,00 грн. страхового відшкодування як заподіяної моральної шкоди; 16 428,50 грн. - страхового відшкодування, як понесених витрат на виготовлення та спорудження нагробного пам`ятника; 115 200,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. 19.12.2018 року відповідач повідомив представника позивача листом про необхідність надання додаткових документів до страхової справи. 05.03.2019 року представником позивача долучено документи від 26.02.2019 року та надано відповідачу запитувані документи. 12.03.2019 року на банківські реквізити представника ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19 200,00 грн. в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди, що становить 50 % від заявленої вимоги. 03.07.2020 року на банківські реквізити представника ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 , відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 7 932,50 грн. в рахунок понесених витрат на спорудження надгробного пам`ятника. 13.02.2020 року на банківські реквізити представника по довіреності ОСОБА_4 , відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 61 306,00 грн., з чого можна зробити висновок, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування з понесених витрат на поховання. Проте, вимога позивача щодо здійснення виплати страхового відшкодування , пов`язаного із втратою годувальника, страховиком проігнорована. Тому позивач вважає, що відповідач безпідставно та незаконно відрахував від суми належного страхового відшкодування - 50 % та повністю проігнорував вимогу позивача щодо здійснення страхового відшкодування у зв`язку із смертю годувальника , чим порушив законні права та інтереси позивача, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування позивачу, з підстав зазначених нижче.

Щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що станом на момент ДТП, єдиним близьким родичем по відношенню до загиблого ОСОБА_3 була його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько загиблого - ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , загиблий ОСОБА_3 на момент смерті одружений не був, дітей не мав. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 38 400,00 грн. Однак, відповідач частково визнав вимоги позивача та добровільно здійснив страхове відшкодування Позивачу у розмірі 19 200,00 грн. Позивач поніс витрати на спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину у розмірі 49 195,00 грн. Отже загальний розмір відшкодування витрат позивача на спорудження нагробного пам`ятника з урахуванням встановленого законом ліміту (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку) становить 38400,00 грн., однак відповідач частково визнав вимоги позивача та добровільно здійснив страхове відшкодування понесених позивачем витрат на виготовлення та спорудження пам`ятника у розмірі 7932,50 грн. та додатково було здійснено виплату витрат на поховання у розмірі 21 971,50 грн. З цих підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 8496,00 грн. (38400,00 -7932,50-21971,50), моральну шкоду - 19 200,00 грн., страхове відшкодування, пов`язане із втратою позивачем годувальника - 115 200,00 грн.

Ухвалою суду від 11.11.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного порядку.

22.11.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача - адв. ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.55).

17.12.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача - адв. Мамедової І. надійшла заява про виклик свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с.63-64).

Також на адресу суду надійшла заява представника відповідача - адв. ОСОБА_12 про залучення третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 (а.с.69-70) та відзив на заяву (а.с.71-79), в якому відповідач зазначає, що у передбачений Законом строк, Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за заявленим випадком, що складається з наступного. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу смертю потерпілого, у розмірі 19200,00 грн. (п. 27.3 ст. 27 Закону), що розрахований відповідно до формули: 38400,00 грн. (загальний розмір шкоди) / 2 (згідно п. 36.3. кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди = 19200,00 грн. (розмір страхового відшкодування). Відшкодування витрат на поховання здійснювалося позивачу та ОСОБА_5 (брату загиблого) відповідно до заявлених ними вимог та наданих документів. В досудовому порядку Страховиком було прийнято рішення про сплату витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у загальному розмірі 19200,00 грн. Крім того, ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Страховика про стягнення додаткових коштів. За результатами розгляду справи, за погодженням сторін, на користь ОСОБА_5 . Страховиком було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 10704,13 грн. Отримання вказаних коштів позивач підтверджує у позовній заяві, таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена Страховиком у повному обсязі у порядку та розмірі. Вважає, що у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - ОСОБА_2 , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та ОСОБА_3 , чия вина встановлена Постановою про закриття кримінального провадження . Отже, на думку відповідача, розрахунок Страховика є вірним. Тому враховуючи норми чинного законодавства, а також ту обставину, що ДТП 03.01.2017 р. трапилася через невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам ПДР України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), обставин завдання шкоди (водій транспортного засобу діяв відповідно до вимог ПДР Україна і його дії не перебували у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою), індивідуальних особливостей потерпілого, його стану (перебування у стані алкогольного сп`яніння), Страховиком було прийнято правомірне рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 49104,13 грн. І саме такий порядок визначення розмір страхового відшкодування відповідає як нормам чинного законодавства так і принципам справедливості. Виходячи з вищевикладеного, Страховик повністю виконав свої обов`язки згідно Закону, сплативши представнику позивача страхове відшкодування в повному обсязі, отже позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є незаконними та задоволенню не підлягають. Також відповідач зазначає, що надані позивачем докази не є належними доказами, які б дозволили суду та Страховику встановити факт перебування позивача на утриманні у загиблого ОСОБА_3 з огляду на наступне. Позивачем та її представником не надано суду належних доказів того, що її доходи за вказаний період не перевищували прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В той же час, згідно із довідкою № 3782, разом з позивачем проживав, окрім ОСОБА_3 , його повнолітній брат ОСОБА_5 , який так само здійснював витрати на поховання брата, тобто він є платоспроможним. Проте, позивач з необґрунтованих підстав стверджує, що перебувала на утриманні лише у ОСОБА_3 . Крім того, позивачем не надано доказів того , що вона зверталася до пенсійного органу за призначенням пенсії по втраті годувальника чи отримує її, також відсутні також докази про те, що син позивача працював та отримував хоча б якийсь дохід.

Тому відповідач вважає у своєму відзиві, що позивач не є особою, яка перебувала на утриманні у загиблого , оскільки мала дохід (пенсію), що перевищує розмір прожиткового мінімуму, а отже не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, не надала відповідних належних доказів стосовно того, що загиблий надавав їй матеріальну допомогу, яка була основним і постійним джерелом її існування та мала стабільних характер, не надала доказів про те, що їй протипоказана праця, не надала доказів про розмір доходів загиблого. А тому підстави для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування позивачу у зв`язку із втратою годувальника - відсутні.

Також серед позовних вимог, що заявляє позивач у позовній заяві є, зокрема, вимога про відшкодування витрат на встановлення пам`ятника. Однак жодного доказу про факт встановлення пам`ятника матеріали справи не містять. Крім того, на підтвердження понесення витрат на купівлю пам`ятника позивачем надано копії накладних. Однак накладна не є розрахунковим документом та не підтверджує здійснення оплати, а лише посвідчує передавання товару однією особою іншій. Отже, вимоги про відшкодування витрат на встановлення пам`ятника є , на думку відповідача, безпідставними.

05.01.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача - адв. ОСОБА_6 надійшло клопотання про закінчення підготовчого судового засідання за відсутності позивача та його представника (а.с.87-88).

У судове засідання 20.01.2022 року сторони не з`явились. Про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року клопотання представника відповідача ПАТ «СК«Арсенал страхування» про залучення в якості третьої особи ОСОБА_2 - задоволено. Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у справі №522/18038/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року закрито підготовче засідання по цивільній справі, клопотання представника відповідача - Мамедової І. про виклик свідків - задоволено. Здійснено виклик свідків, заявлених у клопотанні представника відповідача в судове засідання , призначене на «15» вересня 2022 року.

У судове засідання 01.03.2023 року з`явилась через відеозв`язок представник позивачки - адв. ОСОБА_6 , відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності . ОСОБА_2 неодноразово викликався до суду, однак в судові засідання не з`явився, поштові конверти повернулись до суду із поміткою «за закінченням терміну зберігання». Викликані свідки - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судові засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини своєї не явки суду не повідомили. На адресу суду надійшли поштові конверти із відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд, із огляду на положення ст. 223 ЦПК України, з урахуванням належного сповіщення сторін, поданням ними заяв по суті спору, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 02.03.2023 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, встановивши обставини, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов таким , що підлягає відмові , з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2018 року старшим лейтенантом поліції слідчим СУ ГУНП в Одеській області Ніколовим В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000022 від 03.01.2017 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.12-13).

Постановою про закриття кримінального провадження по справі № 0000022 встановлено наступне:

-водій автомобіля «AUDI A6», р.н. НОМЕР_3 , не мав технічної можливості уникнути ДТП;

-в діях водія «AUDI A6», р.н. НОМЕР_3 відсутні порушення ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням події ДТП;

-на момент ДТП автомобіль «AUDI A6», р.н. НОМЕР_3 знаходився у працездатном стані;

-пішохід ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,19‰);

-саме порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог п. п. 4.7, 4.14 (а, г, д) Правил дорожнього руху України стало причиною виникнення та настання даної ДТП.

Вказаною постановою про закриття кримінального провадження було встановлено , що причиною ДТП, яка призвела до тяжких наслідків, явилися порушення самим пішоходом ОСОБА_3 , 1981 р.н., вимог пунктів 4.7, 4.14. «а», «г», «д» ПДР України, які зобов`язують пішоходів:

4.14. Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;

д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

4.7. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Порушення виразилися у тому, що пішохід ОСОБА_3 , будучі у стані алкогольного сп`яніння (2,19 % проміле в крові), вийшов на проїжджу частину автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський №Р70», у невстановленому для цього місці, не переконався у власній безпеці та почав перетинати проїзну частину, тим самим поставивши себе у небезпечний стан, що призвело до тяжких наслідків у вигляді наїзду на пішохода вантажним автопоїздом та смерті пішохода.

Страховиком було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ6318467 ( був дійсний станом на 03.01.2017) , в якому забезпечений транспортний засіб «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.14).

Правовідносини, які склались мiж позивачем та відповідачем, регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який підлягає застосуванню до правовідносин, що склались мiж сторонами. Цим Законом встановлений порядок виплати страхового відшкодування.

Страховиком від представника позивача отримано заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.30,31,32,333), повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с.29) та iншi документи щодо справи.

Вiдповiдно п. 27.3. ст. 27 Закону, Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мiнiмальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, виплачується рівними частинами.

Страховиком встановлено, що у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 позивач, як його мати , має право на отримання страхового відшкодування.

В той же час, згідно з вимогами п.36.3 ст.36 Закону, якщо вiдповiдальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентноi виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи висновки, які були зазначені у постанові слідчого про закриття кримінального провадження , є очевидним, що до настання ДТП призвели дії саме ОСОБА_3 , які виразилися у порушенні ним Правил дорожнього руху України, зокрема, що стало умовою виникнення та причиною настання ДТП.

Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за заявленим випадком, що складається з наступного : відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу смертю потерпілого у розмірі 19200,00 грн. (п. 27.3 ст. 27 Закону), що розраховане відповідно до формули: 38400,00 грн. (загальний розмір шкоди) / 2 (згідно п. 36.3. кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди = 19200,00 грн. (розмір страхового відшкодування). Відшкодування витрат на поховання здійснювалося позивачці та ОСОБА_5 (брату загиблого) відповідно до заявлених ними вимог та наданих документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спірні правовідносини врегульовані Законом №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Відповідно до ст.27.2 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В порядку ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (35.1).

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на її користь суми у розмірі 115 200,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого, та страхового відшкодування, як недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою у сумі 19 200,00 грн., суд дійшов до такого.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ6318467, забезпечений транспортним засобом «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2017 мала місце ДТП за участю транспортного засобу «AUDI A6», р.н. НОМЕР_3 , (цивільно-правову відповідальність власника якого забезпечено за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AЕ/6318467) та пішохода ОСОБА_3 , який перетинав дорогу у невстановленому для цього місці, отримав тілесні ушкодження та в подальшому помер.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 04.01.2017 року №69 та свідоцтвом про смерть від 04.01.2017 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №172 (а.с.15,16).

31.07.2018 р. Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження № 0000022 від 03.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1). Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3).

Позивач у справі є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.07.1981 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №1117 (а.с.18).

Згідно довідки від 10.05.2018 р. №3782, виданої ОСОБА_1 , вбачається , що ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_5 (а.с.20).

12.11.2018 р., 22.01.2020 року представник позивача зверталась із заявами до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою у розмірі 38 4000 грн. (а.с.30), для виплати страхового відшкодування витрат на спорудження нагробного пам`ятника у розмірі 8640,00 грн. (а.с.31), для виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника - не менше 115 200,00 грн (а.с.32), для виплати страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 40 555,00 грн. (а.с.33).

Пунктом 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000022 встановлено, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог пунктів 4.7, 4.14. «а», «г», «д» ПДР України.

Порушення виразилися у тому, що пішохід ОСОБА_3 , будучі у стані алкогольного сп`яніння (2,19 % проміле в крові) вийшов на проїжджу частину автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський №Р70», у невстановленому для цього місці, не переконався у власній безпеці та почав перетинати проїзну частину, тим самим поставивши себе у небезпечний стан, що призвело до тяжких наслідків у вигляді наїзду на пішохода вантажним автопоїздом та смерті пішохода.

З цих підстав, постановою від 03.01.2017 № 0000022 , справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Тому враховуючи норми чинного законодавства, а також ту обставину, що ДТП 03.01.2017 трапилася через невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам ПДР України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), обставин завдання шкоди (водій транспортного засобу діяв відповідно до вимог ПДР Україна і його дії не перебували у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою), індивідуальних особливостей потерпілого, його стану (перебування у стані алкогольного сп`яніння) страховиком було прийнято правильне рішення про здійснення виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 49104,13 грн.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем, на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було виплачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу , у розмірі 19200,00 грн. (п. 27.3 ст. 27 Закону), що розраховане відповідно до формули: 38400,00 грн. (загальний розмір шкоди) / 2 (згідно п. 36.3. кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди = 19200,00 грн. (розмір страхового відшкодування).

Відшкодування витрат на поховання здійснювалося позивачу та ОСОБА_5 (брату загиблого) відповідно до заявлених ними вимог та наданих документів. В досудовому порядку Страховиком було прийнято рішення про сплату витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у загальному розмірі 19200,00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 115 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із смертю годувальника , суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).

Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами та доповненнями непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З аналізу підпункту «е» пункту 35.2 статті 35 Закону вбачається, що на заявника покладено обов`язок у разі вимоги про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника надати документи, перелік яких є безальтернативним і вичерпним.

Зокрема заявник повинен надати документ, що підтверджує перебування на утриманні потерпілого; документ, що підтверджує доходи потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік; документ, що підтверджує розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Для встановлення перебування особи на утриманні визначальним є дослідження розміру та періодичності доходів заявника та потерпілого, на час ДТП та смерті останнього.

Суд має порівняти розміри цих доходів, а вирішення питання про перебування позивача на утриманні залежить від співвідношення розмірів допомоги, яку вона отримувала від померлого чоловіка та інших одержуваних нею доходів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є матір`ю загиблого, який проживав разом з нею та братом ОСОБА_5 до моменту смерті (а.с.20), ОСОБА_1 отримувала пенсію у зв`язку з інвалідністю у розмірі, що забезпечувала її прожитковий мінімум, установлених законом для осіб, які втратили працездатність, відповідно до довідки серії 10 ААВ №746768 має другу групу інвалідності (а.с.25).

В позовній заяві позивач зазначає, що на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 надаються акт за підписами сусідів про перебування позивача на утриманні у сина, пенсійним посвідченням, довідкою про розмір пенсії.

Проте, суд вважає, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Тому суд вважає, що позивачем та її представником не надано суду належних доказів того, що її доходи за вказаний період не перевищували прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, позивачем не надано доказів про те, що вона зверталася за призначенням пенсії по втраті годувальника чи отримує її з метою оформлення пенсії по втраті годувальника . Факт перебування особи на утриманні у померлого може встановлюватися органом, що призначає пенсію (Пенсійним фондом України), органами місцевого самоврядування або рішенням суду щодо встановлення такого юридичного факту (окреме провадження). Наявність другої групи інвалідності не свідчить про «автоматичне» набуття особою статуса утриманця, а доказів того , що позивачу протипоказана праця, позивачем до суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтями 22, 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За висновків, до яких дійшов слідчий у своїй постанові про закриття кримінального провадження, відсутній склад кримінального правопорушення у діях ОСОБА_2 , а причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_3 , 1981 р.н., вимог пунктів 4.7, 4.14. «а», «г», «д» ПДР України. З цих підстав, постановою від 03.01.2017 № 0000022 справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, суд вважає, що відповідач ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» прийняв правильне рішення щодо страхових виплат .

Таким чином, враховуючи ненадання позивачем належних та допустимих доказів, що підтверджують неправомірність рішення ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» про нарахування страхового відшкодування у виплаченому розмірі, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 березня 2023 року.

Суддя О.В. Суворова