Справа № 753/4165/22 Головуючий 1 інстанція- Гусак О.С.
Проваження № 22-ц/824/1436/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника Гарницького Павла Петровича на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державна прикордонна служба України, стягувач ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року боржниця у виконавчому провадженні ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Гарницького П.П. звернулася до суду із вказаною заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яку мотивувала тим, що на примусовому виконані в Дарницькому районному відділі ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № 49376833/9, відкрите на підставі виконавчого листа № 753/198/14 від 7 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2014 року і до його повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 28 січня 2022 року у справі № 753/13345/20 її звільнено від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 , яка утворилася за період із 30 жовтня 2014 року по 20 січня 2022 року у розмірі 131816,30 грн.

Вказувала, що 19 лютого 2018 року в межах виконавчого провадження № 49376833/9 державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві винесено постанову про встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона має проблеми зі здоров`ям, хворіє, перенесла ряд операцій, та проходить лікування хіміотерапіює у м.Кривий Ріг. Враховуючи те, що вона постійно проходила лікування у м.Кривий Ріг, де і застала початок війни, лікування припинилося і отримати медичну допомогу неможливо, для продовження лікування, вона знайшла медичний заклад у Швейцарії, який погодився безкоштовно надати медичну

- 2 -

допомогу. Однак, при спробі виїзду 18 квітня 2022 року на лікування, посадові особи Державної прикордонної служби не випустили її. Посилається, що внаслідок погіршення здоров`я їй необхідне стаціонарне лікування, в тому числі за кордоном, її запрошено на лікування до клініки, що розташована у Швейцарії, а тому встановлене їй тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ставить під загрозу стан її здоров`я. У квітні 2022 року вона через представника звернулася до Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві щодо зняття заборони виїзду, однак їй роз`яснено, що це компетенція суду. У зв`язку з наведеним просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване до неї постановою державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 19 лютого 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 49376833 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У серпні 2022 року адвокат Гарницький П.П. подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що лікарня у Швейцарії, яка висловила бажання лікувати ОСОБА_1 в силу затягування судового розгляду виключила її із графіку лікування, однак це можна зробити у іншій країні Німеччині, у якій діє програма підтримки хворих до 24 серпня 2022 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, боржниця ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Гарницького П.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задоволити її заяву, посилаючись на помилковість ухвали та негативне ставлення суду до заявниці і її представника. Скарга мотивована тим, що відповідно до протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод коженє вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, аст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України гарантують кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вважає, що дані норми судом не були дотримані та враховані. Як і не враховано те, що боржниця потребує негайної допомоги, лікування та реабілітації, які держава Україна не може забезпечити під час воєнного стану. Вказує на порушення судом 10-ти денного строку розгляду заяви.

Стягувач ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Боржниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Гарницький П.П. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу адвоката Гарницького П.П., на яку останній просив суд в апеляційній скарзі направляти повідомлення, судовою повісткою і повідомленням про її доставлення.

За клопотанням адвоката Гарницького П.П. апеляційним судом 26 грудня 2022 року постановлено ухвалу про участь останнього в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EASYCON», копія якої направлена на електронну адресу представника, що стверджується повідомленням про її доставлення.

У визначений для проведення засідання час адвокат Гарницький П.П. не перебував в мережі «Інтернет» для встановлення з ним відеозв`язку за допомогою системи «EASYCON». На дзвінок секретаря судового засідання о 13 год. 06 хв. на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний у апеляційній скарзі Гарницьким П.П. , останній повідомив секретаря, що перебуває на навчанні і не має змоги прийняти участь в режимі відеоконференції, а також повідомив, що подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірительки.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки скаржниці та її представника, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає

- 3 -

розгляду справи.

Представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Левківський Б.К. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № 49376833/9 щодо примусового виконання рішення Дарницького районного суду м.Києві від 02 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, починаючи з 30 жовтня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття.

Вказане виконавче провадження № 49376833/9 відкрите постановою державного виконавця від 17 листопада 2015 року.

19 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року у справі № 753/13345/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів. Цим же рішенням звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , стягнутих рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 2 лютого 2015 року, яка утворилась за період з 30 жовтня 2014 року по 20 січня 2022 року, в сумі 131816,30 грн.

Станом на 01 серпня 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 296703,70 грн.

Також, встановлено, що суду була надана виписка із медичної карти амбулаторного хворого на злоякісне новоутворення від 4 квітня 2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз Са правої молочної залози ст. ІІ А р Т1N1M0, стан після РМО по Пейті справа (05.02.2020) кл.гр ІІІ та проходила лікування проведено таргетна терапія (трастузумабом) 18 введень, ад`ювантна ендокринна терапія (аромазин 25 мг), + гозерелін 10,8 мг підшкірно та рекомендовано курси таргентної терапії, ад`ювантна ендокринна терапія.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 588377 від 16 липня 2020 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безтерміново.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для скасування обмеження у праві виїзду. При цьому суд виходив із недоведеності аргументів заявниці про те, що їй для лікування необхідно виїхати за межі України, оскільки доказів того їй було відмовлено у проведенні лікування у м. Кривому Розі, де вона його проходила в період введенння в Україні воєнного

- 4 -

стану, чи будь-якій іншій лікувальній установі на території України, вона не надає. Як і не надала жодних доказів того, що медичні установи країн Швейцарія чи Німечинна зможуть їй надати таку допомогу.

Також суд керувався необгрунтованістю посилань заявниці на Інформацію з офіційного сайту про наявність необхідних ліків в Україні (https://eliki.in.ua), зокрема в Криворізькому онкологічному диспансері не свідчить про те, що необхідних ліків немає в будь-якому іншому онкологічному диспансері чи в українських медичних закладах системи охорони здоров`я на території України. Крім того, із доданої копії роздруківки не вбачається, що всі необхідні ліки для лікування ОСОБА_1 відсутні в Криворізькому онкологічному диспансері, частина з них наявна, що і не заперечувалось заявником в судовому засіданні.

Окрім того, суд врахував правову позицію Верховного Суду в ухвалі від 31 січня 2022 року у справі № 2-4451/07, де суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій, про те, що боржником не надано суду доказів на підтвердження неможливості проведення лікування на території України, отримання відмови у наданні медичної допомоги щодо наявного у нього захворювання будь-яким з українських медичних закладів системи охорони здоров`я.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає в наступному.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного чи приватного виконавця (частини 3 та 4 ст.441 ЦПК України).

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ст.441 ЦПК України врегульовує питання та процедуру скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, якщо таке обмеження встановлене ухвалою суду.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України встановлене постановою державного виконавця від 19 лютого 2018 року в межах виконавчого провадження № 49376833/9 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 до досягнення дитиною повноліття.

Таке повністю відповідає вимогам п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-УІІІ від 07 грудня 2017 року), яка встановлює особливості стягнення аліментів і згідно якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встанновлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї

- 5 -

частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом (ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, у разі встановлення державним виконавцем відносно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для такого боржника передбачено інший порядок скасування цього обмеження, аніж визначений у розділі VI«Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а саме шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Такий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 202/6252/21, де залишаючи без змін судові рішення, Верховний Суд зазначив, що«у порядку, визначеному розділом VI«Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, може бути скасовано тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, яке застосовано судом, тобто встановлене відповідною ухвалою суду. Заявником не надано суду відомостей (доказів) щодо постановлення судом ухвали про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України у порядку, визначеному ст.441 ЦПК України. У разі встановлення державним виконавцем відносно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для такого боржника передбачено інший порядок скасування такого обмеження, аніж визначений у розділі VIЦПК України, а саме - шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Враховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке просить скасувати заявник, установлено постановою державного виконавця у виконавчому провадження з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про стягнення аліментів, а не судом у порядку, визначеному ст.441 ЦПК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки процесуальним законом передбачено іншу форму звернення до суду та порядок скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Суди попередніх інстанцій правильно вказали про те, що у даному випадку заявник вправі звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, відповідно до положень ст.447-448 ЦПК України, якщо вважає, що встановленим постановою державного виконавця тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України порушено його права чи свободи».

Аналогічні висновки щодо необхідності розгляду питання про скасування встановленого постановою державного виконавця тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України шляхом подання відповідної скарги на рішення дії чи бездіяльність виконавця, сформовані у ряді рішеньВерховного Суду та є усталеними.

На вказані обставини, звертав увагу суд апеляційної інстанції в постанові від 13 липня 2022 року в даній справі, де скасовуючи ухвалу суду суду першої інстанції і направляючи справу на новий розгляд зазначив, що відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, яке застосоване судом. Як вбачається з матеріалів справи, тимчасове обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України встановлено постановою державного виконавця, дії якого можуть бути оскапрпжені до суду у порядку, встановленому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

В той же час колегія суддів вважає, що допущені судом порушення не призвели до

- 6 -

неправильного вирішення заяви боржниці ОСОБА_1 іна правовий результат вирішення справи не вплинули з огляду на таке.

Боржниця просить скасувати встановлене їй тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у порядку, визначеному ст.441 ЦПК України. При цьому боржницею не надано суду відомостей (доказів) щодо постановлення судом ухвали про її тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у порядку, визначеному ст.441 ЦПК України.

Наведене у свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви.

При цьому посилання боржниці у заяві як на підставу звернення до суду на те, що у квітні 2022 року вона через представника звернулася до Дарницького районного відділу ДВС у м.Києві щодо зняття заборони виїзду, однак їй роз`яснено, що це компетенція суду, необгрунтовані і не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви на підставі ст.441 ЦПК України.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2022 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні заяви, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Даючи оцінку доводам скаржниці, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

- 7 -

Оскільки апеляційний суд змінює ухвалу суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів її прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2022 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: