Справа № 184/2090/22
Номер провадження 2/184/96/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання права власності на нерухоме майно»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м та жилою площею 25,50 кв. м та право користування на 1/2 частку земельної ділянки, що має цільове призначення для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд за вказаною адресою за Реєстраційним номером нерухомого майна 21. Посилається на те, що з ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2013 року. Шлюб виявився невдалим та нетривалим і рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 року був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з нею і надалі теж залишається проживати з нею. 06 грудня 2021 року вона з відповідачем за договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П., придбали в спільну сумісну власність подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м та жилою площею 25,50 кв. м. Державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок також була здійснена 06.12.2021 року приватним нотаріусом Бойко Л.П. на ім`я відповідача. Реєстраційний номер нерухомого майна 21. Відповідно до Додатку №2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділ III) 2-, яка була здійснена оцінювачем ОСОБА_4 , станом на 12 грудня 2022 року вартість зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами та разом з земельною ділянкою складає 149095,71 грн., з яких оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами складає 148442,20 грн., оціночна вартість земельної ділянки складає 653,51 грн. На час придбання ними будинку відповідач протягом двох років не працював, ніяких доходів не мав. В травні 2022 року під час її тимчасової відсутності відповідач пішов з сім`ї до іншої жінки, з якою проживає до сих пір за місцем її проживання. Крім того, він у її відсутність без її відома та згоди заселив в їхній житловий будинок сторонніх осіб. На даний час вона з двома дітьми, з їхнім спільним сином та донькою від першого шлюбу, проживають в зазначеному йому житловому будинку. Однак відповідач постійно намагається порушувати її право на володіння та користування зазначеним житловим будинком. Він вимагає, щоб вона разом з дітьми звільнила житловий будинок від їхньої присутності, посилаючись на те, що житловий будинок зареєстрований на праві власності тільки на його ім`я і, таким чином, нібито тільки він є єдиним власником житлового будинку. Відповідачу достовірно відомо, що іншого житла у неї та дітей немає. Однак він наполегливо вимагає їхнього виселення з житлового будинку, посилаючись на те, що він має намір здійснити його відчуження. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав та інтересів дітей на зазначений житловий будинок.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій позов визнає, просить розглянути справу за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.12.2013 року між позивачкою та відповідачем виконкомом Шолоховської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №07 (а.с.6).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2022 року шлюб сторін був розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, який залишається проживати з позивачкою (а.с.7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №316266033 від 29.11.2022 року, ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м та жилою площею 25,50 кв. (а.с.8). Даний житловий будинок сторони придбали в спільну сумісну власність подружжя. Державна реєстрація права власності на зазначений житловий будинок також була здійснена приватним нотаріусом Бойко Л.П. на ім`я відповідача. Реєстраційний номер нерухомого майна 21.

Відповідно до Додатку №2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділ III) 2-, яка була здійснена оцінювачем ОСОБА_4 , станом на 12 грудня 2022 року вартість зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами та разом з земельною ділянкою складає 149095,71 грн., з яких оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами складає 148442,20 грн., оціночна вартість земельної ділянки складає 653,51 грн. (а.с.10-12).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 60 глави 8 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Верховний Суд 29 січня 2021 року в постанові по справі №161/14048/19 зазначив наступне «Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя».

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України.

Згідно ст. 69 глави 8 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 глави 8 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Згідно ст. 71 глави 8 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову ОСОБА_1 , а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 81, 206, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.60, 63, 65, 70, 71 СК України, ст.ст.355, 368, 369 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання права власності на нерухоме майно» - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м та жилою площею 25,50 кв. м та право користування на 1/2 частку земельної ділянки, що має цільове призначення для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд за вказаною адресою за Реєстраційним номером нерухомого майна 21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2023 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш