Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України у м. Києві про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72184002, становила 1/6 її частину.

- визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0, 1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72184002, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на частину земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72184002.

Дана земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності їй, матері та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 за законом.

17 січня 2022 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса від 26 вересня 2022 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що не визначена частка спадкодавця у спільному майні.

З огляду на це, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 07 грудня 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року в справі відкрито провадження за правилами сзагального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третім особам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов та пояснення.

09 січня 2023 року до суду надійшли пояснення представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ).

11 січня 2023 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , якою останній позов визнав і просить розглядати справу в його відсутності.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 23216.

Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка була передана у спільну приватну власність позивачці, її померлій матері ОСОБА_5 ,відповідачам, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV - КВ № 121094, виданого Київською міською радою 19 жовтня 2000 року для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1000 га, номер витягу НВ-021 від 16 серпня 2021, кадастровий номер земельної ділянки :72:184:0002, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Київського міського голови № 125/1 від 19 лютого 2016 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у м. Києві» АДРЕСА_3 перейменована на АДРЕСА_3.

17 січня 2022 року за заявою позивачки Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контор від 26 вересня 2022 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачці Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, оскільки не визначено частку, якою володіла померла на день смерті.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що договір про визначення часток у праві власності на земельну ділянку між співвласниками не укладався.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За змістом ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 89 ЗК України встановлено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).

Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відповідно до п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого ( П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - 1/2".

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що частка померлої ОСОБА_5 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 ,складає 1/6 частину.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав визначено ст.16 ЦК України.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 925/1265/16 від 22 серпня 2018 року, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Обрання конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З урахуванням викладеного вище та змісту порушеного права позивачки, суд вважає, що обраний нею спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючисьст.ст. 11,15, 16, 355, 368, 372,1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1261, 1268, 1269 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72184002, становила 1/6 частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 72184002, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2023 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва