Номер провадження: 22-ц/813/3892/23
Справа № 492/417/16-ц
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бучацького Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення органу, зобов`язання вчинити певні дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння,

встановив

04 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила 07 березня 2018 року та остаточно просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизької міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого господарства;

- визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року про надання ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства;

- скасувати державний акт серії ЯМ №026466 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану у АДРЕСА_2 , виданий 26 вересня 2012 року;

- скасувати державний акт серії ЯЛ №795611 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у АДРЕСА_2 , виданий 20 серпня 2012 року.

Підставою для скасування державних актів вказує те, що вони видані на підставі незаконного рішення.

Також просила зобов`язати Арцизьку міську раду розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Посилалась на те, що підстав для передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 та скасування свого ж рішення Про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого господарства у Арцизької міської ради не було.

20 березня 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 знести господарські будівлі, збудовані на належній їй земельній ділянці. Також просила стягнути понесені судові витрати.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є власником жилого будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_2 , а також присадибної земельної ділянки, площею 0,1000 га та прилеглої до неї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0200 га за тією ж адресою, про скасування державних актів на право власності саме на ці земельні ділянки просить суд ОСОБА_1 .

До 05 листопада 2012 року ОСОБА_1 була власником 13/100 часток багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , розташованого по сусідству з її будинком. ОСОБА_1 самовільно зайняла земельні ділянки, які закріплені за домоволодінням по АДРЕСА_2 , на яких, без будь-яких дозвільних документів, збудувала господарські споруди - сараї для утримання свійської худоби та птиці, порушивши відтік дренажних вод на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 , що призводить до підйому та стояння ґрунтових вод.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизької міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 для ведення особистого господарства.

Зобов`язано Арцизьку міську раду на найближчому пленарному засіданні, з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили, розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 знести господарські будівлі, збудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в межах земельної ділянки ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року Про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, суд першої інстанції виходив з того, що Арцизька міська рада діяла у передбачений законом спосіб та у межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами. На цій підставі суд першої інстанції відмовив і у задоволенні вимоги щодо скасування державних актів ЯМ №026466 і ЯЛ №795611, як похідної вимоги.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд послався на те, що ОСОБА_1 не доведено її право власності або користування на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходяться побудовані нею господарські будівлі, а також отримання нею дозволів на зведення будівель.

31 жовтня 2022 року адвокат Бучацький В.В., який діє від імені ОСОБА_1 , не погоджуючись із наведеним рішенням, засобами поштового зв`язку направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Скаржник вважає твердження суду про те, що спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні ОСОБА_3 на підставі рішення Арцизької міської ради від 10.06.1997 року № 192 не ґрунтується на фактичних обставинах справи та суперечить діючим на той час нормам земельного законодавства.

Обґрунтовуючи зазначене, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 795011 від 20.08.2012 року та серії ЯМ № 026466 від 24.09.2012 року на ім`я ОСОБА_2 видані на підставі рішення Арцизької міської ради від 16.02.2012 року № 564-VI, у якому не зазначено, що воно прийняте на підставі рішення від 10.06.1997р. № 192 чи то на його виконання. Таким чином рішення від 10.06.1997р. № 192 не було реалізоване, а з прийняттям рішення Арцизької міської ради від 16.02.2012 року № 564-VI воно втратило свою чинність.

Також вказує, що судом не було застосовано п. 4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітета будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001р. № 127 та п.1. Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, зміст яких свідчить про те, що технічний паспорт на житловий будинок не є документом, який підтверджує право власності або користування громадян землею.

03 лютого 2023 року адвокат Пеліван Є.К., який діє від імені ОСОБА_2 , направив відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

13 лютого 2023 року адвокат Бучацький В.В. направив на електрону пошту апеляційного суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Пеліван Є.К. у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, наполягали на залишенні оскаржуваного рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 1996 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 (після розірвання шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_6 ) купила житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 1000 м.кв. (т.1 а.с.77-81).

Відповідно виписки з рішення виконкому Арцизької міської ради народних депутатів №192 від 10 червня 1997 року Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку і господарських споруд ОСОБА_5 , мешканці АДРЕСА_2 , передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, з яких - 0,1000 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд, 0,0200 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с.82, 147-148).

Згідно технічного паспорту від 05 грудня 2002 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_2 розташований на земельній ділянці, яка має фактичну площу 1290 кв.м. (т. 1 а.с.73-76).

Рішенням Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року № 564-VI гр. ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства та надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки за вказаною адресою, загальною площею 0,1200 га, а саме: 0,1000 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 6).

На підставі рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року № 564-VI гр. ОСОБА_2 отримала державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 795611 від 20 серпня 2012 року та серії ЯМ № 026466 від 26 вересня 2012 року (а.с.7, 8, 83, 84).

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що рішення Арцизької міської ради від 16.02.2012 року № 564-VI про надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, яка їй фактично належала з часу набуття права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ґрунтується на нормах земельного законодавства.

Правові підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою до 1 січня 2002 року визначалися статтями 6, 7 ЗК України 1990 року.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗК України передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 22, ст. 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності на землю посвідчується державними актами.

Декретом КМ України від 26 грудня 1992 року Про приватизацію земельних ділянок зупинено дію статті 23 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року щодо обов`язкового отримання державних актів для власників земельних ділянок, визначених у статті 1 Декрету. До них були віднесені громадяни України, які отримували у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України в редакції від 13 березня 1992 року.

Як вбачається з виписки з рішення №338 від 03.09.1957 року ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку площею 0,12 га у АДРЕСА_2 , на якій у подальшому ним було збудовано житловий будинок АДРЕСА_2 .

З інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_2 , а зокрема з акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію домоволодіння від 25 жовтня 1976 року вбачається, що такий було анульовано 14.10.1974 року внаслідок земельної інвентаризації. Поряд з цим матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідну земельну ділянку було вилучено у передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу порядку, а отже, на переконання апеляційного суду, така земельна ділянка продовжила перебувати у користуванні ОСОБА_7 та у подальшому перейшла у користування ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 28 лютого 1996 року, за яким гр. ОСОБА_5 купила житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 1000 м2 (0,1000 га).

Частина ж земельної ділянки площею 0,0200 га в АДРЕСА_2 , відповідно до обмежень встановлених пунктами б, г, ч. 1 ст. 121 ЗК України (ред. 1990 року) була передана ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х Перехідних положень ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Порядком безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженим постановою КМ України від 05 серпня 2009 року № 844 (далі Порядок №844), визначено спрощену процедуру безоплатного оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, відповідно до п. 2 якого до заяви про видачу такого державного акта додається копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого органом місцевого самоврядування чи районною держадміністрацією, а також у разі наявності - технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15 серпня 2009 року.

За змістом пункту 3 Порядку № 844, у разі прийняття органом місцевого самоврядування до 15 серпня 2009 року рішення щодо приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян до набрання чинності ЗК України, на підставі статті 118 цього Кодексу без попереднього виготовлення технічної документації, такий орган місцевого самоврядування за відповідною заявою громадянина приймає рішення відповідно до абзацу другого цього пункту.

У вказаному абзаці зазначено, що відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 ЗК України.

У відповідності до статті 120 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Враховуючи викладене вище, на переконання апеляційного суду, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що Арцизька міська рада при прийнятті рішення від 16 лютого 2012 року діяла у передбачений законом спосіб та у межах повноважень передбачених нормативно-правовими актами, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що чинне законодавство не містить імперативної вказівки щодо зазначення відповідним органом місцевого самоврядування у рішенні про надання земельної ділянки у власність, посилання на рішення, яким громадянину було вперше передано земельну ділянку у приватну власність, яким у даній справі є рішення від 10 червня 1997 року №192 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що технічний паспорт на житловий будинок не є документом, який підтверджує право власності або користування громадян землею апеляційний суд відхиляє, оскільки, як вбачаться зі змісту оскаржуваного рішення, приходячи до висновку про законність дій Арцизької міської ради при прийнятті рішення від 16 лютого 2012 року, суд першої інстанції не посилався на технічний паспорт як на правовстановлюючий документ.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до власного трактування норм земельного законодавства, а тому відхиляються, як такі, що висновок суду першої інстанції не спростовують.

Щодо перевірки доводів апеляційної скарги в частині законності судового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованих ОСОБА_1 господарських споруд, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до висновку експерта від 22 червня 2021 року №20-5326 межа земельних ділянок площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності і земельної ділянки, що надавалась відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на території Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично зайнятої нею земельної ділянки за цією адресою, накладаються. В ході дослідження встановлено, що самовільно збудовані будівлі ОСОБА_1 розташовані в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , за винятком незначної частини, яка знаходиться за межами земельної ділянки ОСОБА_2 .

Державною санітарно-епідеміологічною службою Арцизького району виходом на місце 05 жовтня 2010 року встановлено, що ОСОБА_1 облаштований збірник для відходів від свиней по АДРЕСА_3 з порушенням санітарних норм (т.1 а.с.99).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області перевіркою від 12 жовтня 2010 року встановлено самовільне будівництво за адресою: АДРЕСА_3 . На ОСОБА_1 накладено штраф згідно ст. 97 КУпАП за будівництво господарських споруд без дозволу (т.1 а.с.87).

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну ділянку загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій збудовано будівлі. Самовільно зайнята земельна ділянка межує з півночі з землями ОСОБА_2 . В подальшому внесено припис ОСОБА_1 про усунення порушень земельного законодавства та складено протокол про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2010 року серії АР №000167 (т.1 а.с.106 - 108).

Відповідно до листа Управління ветеринарної медицини в Арцизькому районі Одеської області від 22 грудня 2010 року №419 при проведенні обстеження підсобного господарства ОСОБА_1 встановлено утримання 18 голів свиней. Вказано на своєчасне вивезення відходів життєдіяльності тварин для уникнення забруднення навколишнього середовища та неприємних запахів (т.1 а.с.103).

Постійною комісією по врегулюванню земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища встановлено, що ОСОБА_1 здійснила самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 420 кв.м за рахунок межуючих земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9 на праві приватної власності. На даній земельній ділянці ОСОБА_1 , всупереч нормам Закону України Про планування і забудову територій, Генеральному плану міста, а також рішенню Арцизької міської ради №1277-У від 21 листопада 2009 року, здійснила будівництво господарських споруд. При цьому, у ОСОБА_1 дозвіл на будівництво господарських споруд на вказаній земельній ділянці відсутній, дане будівництво проведене без проектної документації (т.1 а.с. 88).

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_10 , як власник земельної ділянки, на частині якої ОСОБА_1 зведені самочинні господарські будівлі, має право вимагати їх знесення.

Інших обґрунтувань незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.

Керуючись ст. 367, 368, ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката Бучацького Володимира Володимировича від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова