П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого 2023 року місто Київ

справа № 756/8758/21

провадження №22-ц/824/4385/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Чередником Сергієм Володимировичем,

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав .

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували з 27 листопада 2004 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 9 лютого 2016 року.

У сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу батьків діти зареєстровані та проживають разом із позивачем і перебувають на утримання позивача.

Після того, як шлюб між сторонами було розірвано та коли діти стали проживати окремо від відповідача, відповідач перестав цікавитися успіхами дітей і станом їх здоров`я, не допомагає матеріально, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, не створює належні умови для розвитку їх природних здібностей, не готує дітей до самостійного життя.

У зв`язку із, зокрема відсутністю матеріальної допомоги навіть на утримання дітей, позивач вимушена була звернутися до суду за отриманням судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дітей та направити наказ до органів державної виконавчої служби для примусового стягнення аліментів.

Однак, наразі у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 16529,36 грн., незважаючи на те, що відповідач займається бізнесом та є співзасновником декількох підприємств, є працездатною людиною, з відсутністю інвалідності чи інших перешкод для працевлаштування. Це свідчить про ухилення ним від обов`язку приймати участь разом із позивачем в утриманні дітей.

Відповідач жодним чином не допомагає оплачувати навчання своїх дітей, ініціативу щодо створення умов для отримання освіти дітьми не проявляє та не цікавиться цим питанням на прохання дітей та позивача допомогти у фінансуванні процесу навчання, не реагує. Грошей на оздоровлення чи відпочинок дітям відповідач не надає, сам їх возити відпочивати до моря або в інші оздоровчі місця не намагався. Ініціатив про спільні з дітьми поїздки, відповідач не проявляв. Тому позивач самостійно, разом зі своїм теперішнім чоловіком, займається відпочинком та оздоровленням дітей та несе витрати на це.

Відповідач, мало того, що сам не хоче приймати участь у оздоровленні дітей та понесенням витрат на це, він ще всіляко намагається чинити перешкоди позивачу у можливості виїзду з дітьми на закордонні курорти, шляхом відмови надавати дозвіл на виїзд дітей а кордон для відпочинку. У зв`язку із чим позивач вимушена постійно звертатися до Служби у справах дітей за отриманням такого дозволу, що потребує додаткових зусиль і часу.

Відповідач не хоче приймати участь у виборі медичної установи та в оплаті половини таких медичних послуг, наданих дітям і навіть не цікавиться про стан здоров`я дітей.

Відповідач, проживаючи з дітьми в одному місті Київ, вже понад два роки взагалі не бачився з дітьми та навіть не намагався з ними зустрітися.

З урахуванням наведено, посилаючись на те, що відповідач веде сумнівний спосіб життя (не працює, займаючись бізнесом має борги не тільки по аліментам, а й інші борги, з дітьми не спілкується), будучи батьком дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що полягає у свідомому самоусуненні від виховання дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку їх природних здібностей й готування їх до самостійного життя і праці, а також від належного утримання дітей (бо добровільно відповідач не надавав гроші на утримання, а в примусовому порядку аліменти не стягуються в повному обсязі теж з вини відповідача). Ухилення відповідач від виконання ним батьківських обов`язків має системний характер, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, бо його винна поведінка по відношенню до дітей не змінюється навіть після попереджень Органу опіки та піклування.

Посилаючись на зазначені обставини. позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 жовтня 22 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача адвокат Чередник С.В. подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким п відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним внаслідок неповноти встановлення обставин справи, неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, зазначає, що він не має заборгованості по аліментам; діти мешкають за кордоном в Швейцарії, тому єдиним шляхом доступу до спілкування з дітьми є мобільний зв`язок, але відповідач по розмові відчуває, що доньку налаштували негативно до батька, що робить такі спілкування ще більш балячими для нього та ОСОБА_4 . Суд першої інстанції підійшов до розгляду справи однобоко та упереджено, об`єктивно не дослідивши всі обставини справи та не застосував практику Верховного Суду з таких справ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Приходченко О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації не з`явився, про день та час засідання суду був повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу, причини своєї неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Чередник С.В. просили апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача адвокат Приходченко О.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із довідки шкільного навчального закладу від 18 травня 2021 року № 5 вбачається, що батько учениці ОСОБА_4 - ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводять і забирають мати/бабуся.

Із висновку Служби у справах сім`ї та дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації від 30 листопада 2021 року № 100-18087 вбачається, що ОСОБА_2 рекомендовано позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він ухиляється від виховання та утримання дітей.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, взявши до уваги довідку з навчального закладу та висновок служби у справах дітей Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації, дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Що стосується вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то в цій частині суд вважав позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 на час ухвалення рішення досягла повноліття.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (ч.1 ст.164 СК України).

Згідно зі ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 645/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обстави (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савін проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених уим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Основні доводи позивача ґрунтуються на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків після розлучення батьків ( лютий 2016 року) та проживання відповідача окремо від дітей.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом такого тривалого періоду не виконував свої батьківські обов`язки. Винної поведінки ОСОБА_2 та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не встановлено.

Довідка з шкільного навчального закладу, в якому навчається ОСОБА_4 про те, що батько ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, не підтверджує цих обставин.

Сам по собі виданий судом 14 листопада 2018 року судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей, який було звернуто до виконання у квітні 2019 року, і наявність у відповідача станом на квітень 2021 року заборгованості в сумі 16529,36 грн., яку останній погасив станом на 9 червня 2021 року, не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Доводи позивача в тій частині, що відповідач чинить перешкоди позивачу у можливості виїзду з дітьми на закордонні курорти, шляхом відмови надавати дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку, у зв`язку з чим вона вимушена постійно звертатися до Служби у справах дітей за отримання такого дозволу, при цьому відповідач самостійно не приймає участі у оздоровленні дітей, також не можуть бути прийняті в якості доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту звернення позивача до відповідача, і відмови останнього у наданні дозволу. Натомість надані відповідачем до апеляційного суду докази, а саме нотаріально посвідчені заяви про надання дозволу від 11 листопада 2021 року та від 2 лютого 2022 року на туристичну поїздку малолітньої доньки ОСОБА_4 свідчить про зворотне.

Відтак, саме по собі отримання ОСОБА_1 дозволу на виїзд дитини за кордон у Службі у справах дійте, не підтверджує обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною,брати участь у її вихованні, а також інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З наданого Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації висновку від 30 листопада 2021 року не вбачається, що батько взагалі втратив будь-який інтерес до дітей і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Разом з тим, з висновку Служби вбачається, що батько ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення батьківських прав. При цьому, у висновку зазначено, що « ОСОБА_2 повідомив, що після розлучення спілкування з дітьми було регулярним та з часом воно зменшилося, діти перестали відповідати на телефонні дзвінки батька. ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дітей, проте шляхи налагодження теплих та довірливих відносин не розумі».

Оскільки висновок не містить інформації щодо вжиття органами опіки та піклування заходів по сприянню налагодження теплих та довірливих відносин між батьком та дітьми, а відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, при цьому висновок не містить інформації щодо винної поведінки батька, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку через невиконання батьком його батьківських обов`язків, сам по собі висновок Служби про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не дає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, що батько бажає спілкуватися з дітьми та заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Отже, з урахуванням обставин щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, а також норм матеріального права та практики їх застосування, немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки виняткові обставини для застосування такого заходи впливу у спірному випадку відсутні.

Оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи судом досягла повноліття та втратила правовий статус дитини, а тому правові підстави для задоволення відсутні, так як особа може бути позбавлена батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Чередником Сергієм Володимировичем, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус