Справа № 164/1005/21 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С.
Провадження № 22-ц/802/89/23 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, який обґрунтував тим, що 5 лютого 2021 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення із нього аліментів на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття. Однак діти проживають разом із ним, перебувають на його повному утриманні, а відповідачка лише декілька разів передала продукти харчування, іншої матеріальної допомоги не надає.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд звільнити його від сплати аліментів за судовим наказом на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей з дня їх стягнення.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Ухвалено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття, визначених судовим наказом Маневицького районного суду Волинської області від 5 лютого 2021 року у справі №164/45/21 (п/с 2-н/164/4/2021), - з 18 квітня 2022 року.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Суд апеляційної інстанції відкладаючи справу на 16 лютого 2023 року, врахував клопотання відповідача про намір укласти договір з адвокатом, з метою отримання юридичної допомоги фахівця при розгляді даної справи.

Однак в судове засідання на 16 лютого 2023 року ОСОБА_3 не з`явилась, не повідомила суд про причини своєї неявки, жодних заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Будучи належним чином повідомлена про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання не з`явилась і її неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з судовим наказом, виданим Маневицьким районним судом Волинської області 5 лютого 2021 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини всіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 січня 2021 року до досягнення ними повноліття (а.с.7).

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року рішення Маневицького районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року, яким було визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено (а.с. 85-88).

Із відповіді Маневицької селищної ради від 18 лютого 2022 року на заяву представника позивача про здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів вбачається, що 16 лютого 2022 року працівники відділу «Служба у справах дітей» виконавчого комітету Маневицької селищної ради спільно з фахівцем соціальної роботи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Маневицької селищної ради Волинської області обстежили умови проживання одержувача аліментів ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження виявлено, що діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю не проживають (а.с. 64).

Факт не проживання дітей з матір`ю, в користь якої стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, також зафіксований у інформації відділу «Служба у справах дітей» виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 18 лютого 2022 року та 25 березня 2022 року. (а.с. 65-66).

Із висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 9 червня 2021 року встановлено, що на час проведення інспекційного відвідування неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із батьком ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Матеріали справи, пояснення ОСОБА_2 та його представника свідчать про те, що діти проживають разом з позивачем по справі та перебувають на його утриманні, а тому ОСОБА_2 вправі вимагати припинення стягнення аліментів.

Вказані обставини ОСОБА_3 не спростувала. Натомість, достовірно знаючи про розгляд даної справи, в судове засідання не з`явилась, не спростувала наданих позивачем доказів щодо проживання дітей з ним, та не надала своїх доказів, які б свідчили, що отримувані нею на підставі судового наказу аліменти використовуються на утримання неповнолітньої доньки та сина.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до вказівок про розгляд судом першої інстанції справи у відсутності відповідача, і як наслідок неможливість подання нею доказів, які б спростували твердження ОСОБА_2 .. Однак такі доводи, є безпідставними. З матеріалів справи вбачається, що у даній цивільній справі неодноразово судові засіданні відкладались з тієї чи іншої підстави, в тому числі і за клопотанням відповідача. ОСОБА_3 приймала участь в судових засіданнях, користувалась правовою допомогою, однак протягом тривалого проміжку часу розгляду справи (19.10.21 р.- 03.11.2022 року) не подала жодного доказу, який би стосувався правовідносин, що виникли між сторонами.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що на даний час цивільна справа № 164/812/21 (про визначення місця проживання дітей) перебуває на розгляді в касаційному суді, а тому не є доведеним факт, що діти проживають разом з ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 26 січня 2023 року постанову Волинського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року в цивільній справі № 164/812/21 залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: