Справа № 523/3589/23
Провадження №2/523/2499/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2023 року, головуючим по справі визначено суддю Дяченко В.Г.

Питання про відкриття провадження у справі вирішується відповідно до ст.187 ЦПК України.

Заява про забезпечення позову розглядається судом відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 256,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, площею 0,0945 га, кадастровий номер :01:002:0462, що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Свою заяву обґрунтував тим, що такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту, є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, накладення арешту є необхідним заходом, випливає з фактичних обставин, які прямо свідчать про те, що відповідач отримавши в борг зачну суму коштів, тривалий час не виконує зобов`язання, ніяких дій для хоча б часткового повернення боргу взагалі не вчиняє.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 до 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами статті 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК унормовано обов`язок доказування і подання доказів, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи заяви, суд враховує, що посилання позивача на розмір матеріальної шкоди, тривале невиконання зобов`язання за договором позики та відсутність з боку відповідача дій щодо хоча б часткового виконання грошового зобов`язання, в зв`язку з чим заявник вважає, що існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову в даній справі - не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, позивачем не надано також доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано переконливих доводів на користь того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не доведено належними доказами існування ризиків невиконання можливого рішення суду, доходжу висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 27,149-153, 261, 353 ЦПК України,суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353, 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 28.02.2023 року.

Суддя