Справа № 305/1437/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Ємчук В.Е., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за порушення грошового зобов`язання

встановив:

У серпні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у вигляді 3 % річних від простроченої суми в розмірі 802,50 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 22 060,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 15.06.2005 уклали кредитний договір № MKRWGK00000021 (далі Договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачці кредит в сумі 10 146 доларів США на термін до 14.06.2025, який Відповідачка мала повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки встановлені договором.

Відповідачка вчасно не виконала умови договору та не повернула Банку кошти на погашення кредиту, тому 22.01.2015 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року позов задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06.2005 у сумі 6024,72 долари США, що за курсом НБУ 15,41 гривні за один долар США станом на дату розрахунку складає 92 840,94 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5285,55 долара США; заборгованість по відсотках 504,20 долара США; заборгованість по комісії 115,22 долара США; заборгованість по пені 119,75 долара США, а також стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 928,41 грн.

Вказане рішення було виконане відповідачкою, що підтверджено постановою РВДВС від 31.05.2021. Оскільки з Відповідачки в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 19.03.2015, тобто за період з 15.06.2005 по 05.12.2014, то за період після подання позовної заяви від 22.01.2015 до фактичної дати виконання рішення суду, тобто з 23.01.2015 по 31.05.2021 Відповідачка має сплатити заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 802,20 Долара США, що становить 3% річних від простроченої заборгованості.

З врахуванням вищенаведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06.2005 року в сумі 802,20 Долара США, що за курсом НБУ від 31.05.2021 складає 22 060,50 гривні та 2 270 гривні судового збору.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 15.06.2005 року № MKRWGK00000021 в сумі 802,20 долара США, що за курсом НБУ від 31.05.2021 складає 22 060,50 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судовий збір в сумі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що 19 лютого 2007 року між AT «КБ «Приватбанк» (як продавцем) та « ОСОБА_2 № 1 Пі-Ел-Сі» («ЮМЛ») (Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC) (як покупцем) був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договорами про іпотечні кредити, в тому числі і щодо зобов`язань ОСОБА_1

23 лютого 2007 року AT «КБ «Приватбанк» надіслало повідомлення про відступлення прав вимоги кредитора, в якій повідомило, що єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором є « ОСОБА_2 № 1 Пі-Ел-Сі» і всі права вимоги належать новому кредитору, а в банку такі права відсутні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав права на пред`явлення позовних вимог. Позов міг бути пред`явлений самим кредитором, або в його інтересах представником, а не банком в своїх інтересах, оскільки жодних прав ПАТ КБ «ПриватБанк» не було порушено.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась і не подала заяви про поважність своєї неявки та відкладення у зв`язку із цим розгляду справи. Про призначення розгляду справи на 17.01.2023 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 була повідомлена апеляційним судом, зокрема шляхом розміщення на офіційній Вебсторінці Судової влади України оголошення про виклик її до суду апеляційної інстанції, а.с. 93-95. Оскільки у попередні судові засідання, що були призначені на 20.06.2022 року о 15 год. 15 хв., та 18.10.2022 року о 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 також не з`явилась і причини такої неявки апеляційному суду невідомі.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

А відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейского суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Водночас, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин повторної неявки в судове засідання відповідачки, колегія суддів встановила, що їй надсилалась судова повістка про виклик в судове засідання, та розміщено на офіційній Вебсторінці Судової влади України оголошення про виклик її до суду апеляційної інстанції, однак така не з`явилась і не повідомила суд про поважність причин неявки в судове засідання та відкладення розгляду справи. Така поведінка сторони суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги, відтак, наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності відповідача не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка ОСОБА_1 , не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, з огляду на наступні міркування.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 15.06.2005 року уклали кредитний договір № MKRWGK00000021 (далі Договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачці кредит в сумі 10 146,00 Доларів США на термін до 14.06.2025 року, за користування яким вона повинна була сплачувати Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості і щомісячну комісію в розмірі 0,18 відсотка від суми кредиту та інші платежі.

Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, у зв`язку з чим, станом на 05.12.2014 рік мала заборгованість в сумі 6 024,72 долара США, яка складалася з: 5 285,55 долара США - заборгованості за кредитом; 504,20 долара США - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 115,22 долара США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 119,75 долара США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року було задоволено позов ПАТ "ПриватБанк" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06.2005 року в сумі 6 024,72 долара США, що за курсом НБУ 15,41 гривень за один долар США станом на дату розрахунку складає 92 840,94 грн (дев`яносто дві тисячі вісімсот сорок гривень 94 копійки), з яких: заборгованість за кредитом 5 285,55 долара США; заборгованість по відсотках - 504,20 долара США; заборгованість по комісії - 115,22 долара США; заборгованість по пені - 119,75 долара США. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати в сумі 928,41 грн.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.02.2021 року заступника начальника Рахівського РВ ДВС Токарюка В.В. у виконавчому провадженні ВП №51124201 вказане рішення було виконане ОСОБА_1 .

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року змінено строк виконання кредитного зобов`язання, яке відповідачкою фактично виконано тільки 31.02.2021 року у ході здійснення примусового виконання такого, а тому, кредитор має право на компенсацію внаслідок прострочення боржником грошового зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З ухваленням судом рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання.

АТ КБ ПриватБанк в позовній заяві зазначив, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року в справі № 305/164/15-ц стягнуто кредитну заборгованість за період з 15.06.2005 року по 05.12.2014 року, яка була зазначена у позові від 22.01.2015 року, а.с. 4-5. Тому в переглядаємій справі № 305/1437/21 позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 % річних за період з 23.01.2015 року по 31.05.2021 року. Слід зауважити, що ОСОБА_1 не подавала суду першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права.

Відтак, АТ КБ ПриватБанк здійснено розрахунок заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 % річних за період з 23.01.2015 по 31.05.2021 року, що становить 802,20 доларів США, які еквівалентні сумі 22 060,50 грн за курсом НБУ станом на 31.05.2021 року (а.с. 6-7, 8).

Отож, у АТ КБ Приватбанк наявні усі правові підстави для звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз доводів апеляційної скарги зводиться лише до однієї обставини, яка полягає у тім, що АТ КБ Приватбанк не являється кредитором у спірних правовідносинах у зв`язку з відступленням 19.02.2007 року своїх прав вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки іншому кредитору.

АТ КБ Приватбанк до відзиву на апеляційну скаргу долучив договір викупу (відступлення) прав вимоги між ОСОБА_2 № 1 Пі-Ел-Сі та ПАТ КБ Приватбанк від 14.06.2016 року за яким до АТ КБ Приватбанк знову перейшли усі права кредитора стосовно вимог до ОСОБА_1 .

Як зазначено в ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

А згідно приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За цих обставин, саме АТ КБ Приватбанк належать усі права кредитора у спірних правовідносинах, якими вправі розпоряджатись на свій власний розсуд, тоді як ОСОБА_1 у таких являється боржником та несе відповідальність перед кредитором.

Крім цього, й рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року в справі № 305/164/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Відтак, АТ КБ Приватбанк як кредитор стосовно ОСОБА_1 внаслідок допущення прострочення виконання грошового зобов`язання останньою і звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання.

А звідси, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень та підтверджених відповідними доказами. Отож, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню через їх недоведеність, а рішення суду першої інстанції у зв`язку із цим, залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 20 січня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: