Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/150/2023

Справа № 219/14820/21

17 лютого 2023 року Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

представник позивача адвокат Плахтій О.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, згідно якого просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок номер АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 04.11.1989 року, виданим Відділом комунального господарства Артемівського райвиконкому. Право власності зареєстроване в Артемівському бюро технічної інвентаризації 04.11.1989 року та записане в реєстрову книгу № 4 за реєстровим номером 830. У вказаному житлі окрім позивача зареєстровані три особи: онука позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік онуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітній правнук позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідачі не є співвласниками зазначеного житла та з 2010 року по час звернення до суду у будинку не проживають, житлом не цікавляться, не приймають жодної участі в його утриманні, оплаті житлово-комунальних послуг, тощо, особисті речі відповідачів у житлі відсутні. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачам ніколи ніким не чинилося. Позивач ОСОБА_1 підтримує контакт з родиною онуки та йому відомо, що з 2010 року відповідачі та їх малолітня дитина ОСОБА_4 проживають за межами України, де вони забезпечені житлом та роботою, дитина відвідує навчальний заклад. Відповідачі не заперечують проти визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Факт реєстрації відповідачів у належному позивачу будинку порушує його право на вільне володіння, розпорядження та користування належним йому майном, у тому числі, позивач вимушений у більшому розмірі оплачувати деякі комунальні послуги, які не використовуються, але фактично нараховуються. Тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, що змушує позивача звернутися до суду з даною позовною заявою для захисту своїх порушених прав. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2022 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 , який діє, в тому числі, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він зазначив, що йому відомо, що в провадженні Артемівського міжрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа № 219/14820/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до нього, ОСОБА_3 , його дружини - ОСОБА_2 , їхнього неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, шо втратили право користування житловим приміщенням - будинком номер АДРЕСА_1 . Він, ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та як законний представник, батько неповнолітнього ОСОБА_4 , не заперечує проти задоволення зазначених позовних вимог та визнання його та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком номер АДРЕСА_1 . Вже тривалий час він та його родина (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 ) зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належить їм на праві спільної часткової власності. Наразі всі відповідачі по справі отримали громадянство Російської Федерації, забезпечені роботою та житлом, дитина відвідує навчальний заклад, до міста Бахмут Донецької області на територію України їх родина повертатися не планує. Судову справу просив розглянути у його відсутність та позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 , яка діє, в тому числі, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона зазначила, що їй відомо, що в провадженні Артемівського міжрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа № 219/14820/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_2 , її чоловіка - ОСОБА_3 , їх неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, шо втратили право користування житловим приміщенням - будинком номер АДРЕСА_1 . Вона, ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 , не заперечує проти задоволення зазначених позовних вимог та визнання її та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком номер АДРЕСА_1 . Вже тривалий час вона та її родина (чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 ) зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належить їм на праві спільної часткової власності, про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки з житловим будинком від 21.11.2017 року. Наразі всі відповідачі по справі отримали громадянство Російської Федерації, забезпечені роботою та житлом, дитина відвідує навчальний заклад, до міста Бахмут Донецької області на територію України їх родина повертатися не планує. Судову справу просила розглянути у її відсутність та позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Представник третьої особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно листа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради від 16.02.2023 року № 165/01-04 зазначено, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради визнає частково. Щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, заперечень управління не має. Стосовно визнання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, управління має заперечення. Підстави, на яких місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєструвалося в спірній квартирі у судовому порядку не оспорювалися, тому вважається, що він набув права користування оспорюваним житлом на законних підставах. Виходячи з аналізу зазначених норм права, не залежно від того з ким із батьків діти проживають, вони є членами сім`ї батька та матері, та незалежно від того, чи проживають діти за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Також не можна вважати не поважною причиною не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки закон дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання (частина 6 статті 29 ЦК України), і ця норма не передбачає винятків. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , набув право власності або право користування іншим житлом, позивачем не надано. Разом з тим, зазначають, що уразі надання до суду підтверджуючих документів щодо набуття малолітнім ОСОБА_4 права власності, права користування іншим житлом, а також підтверджуючих документів, що зазначена особа має інше місце постійного проживання, вважають за доцільне підтримати позовні вимоги у повному обсязі (а.с.29-30).

З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 04.11.1989 року позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки старости Іванівського старостинського округу Бахмутської міської ради Данько О. від 28.12.2021 року № 1029/02-24 за адресою: АДРЕСА_1 склад сім`ї становить: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правнук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.10).

Згідно акту обстеження від 01.12.2021 року, складеного спеціалістом І категорії Бахмутської міської ради № 42/02-22 Столбової Л. в присутності свідків-сусідів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що станом на день складання акту ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають з 2010 року. Власник будинку ОСОБА_1 . (а.с.11).

На запит суду щодо реєстрації відповідачів заступником міського голови Бахмутської міської ради від 10.01.2022 року повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської територіальної громади, місце проживання фізичної особи ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зареєстровано з 07.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 , та місце проживання фізичної особи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстровано з 04.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.18,19).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.06.2008 року виконкомом Красненської сільради Артемівського району Донецької області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .(а.с.12).

На підтвердження позиції відповідачів ними на електронну адресу суду надано копії паспортів серії НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ) та НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ), виданих ГУ МВС Росії по Воронезькій області, номер підрозділу 360-028, де місцем реєстрації зазначено: АДРЕСА_2 . (а.с.31, 32).

Відповідно до свідоцтва № 290с від 12.11.2019 року про реєстрацію місця проживання, виданого начальником Відділення з питань міграції відділу Міністерства внутрішніх справ Росії по Острогозькому району Гриньовою І.В., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.33).

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки з житловим будинком від 21.11.2017 року відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та як законні представники батьки, в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є власниками на праві спільної часткової власності земельної ділянки з жилим будинком, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.34-37).

Згідно довідки директора МКЗУ Середня загальноосвітня школа № 6 Бушманова М.П., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчався в МКЗУ ЗЗШ № 5 м. Острогозька Воронезької області з 01.09.2015 року по 30.01.2016 рік (а.с.32).

Згідно довідки директора МКЗУ Середня загальноосвітня школа № 4 ОСОБА_8 , виданої станом на 13.12.2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у МКЗУ СЗШ № 4 м. Острогозька з 01.02.2016 року. Наказ про зарахування № 12У від 01.02.2016 року (а.с.33).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідачі за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку з 2010 року, ним не користуються, витрати, пов`язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - О.М.Лапченко