ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/238/22

Провадження № 22-ц/4820/212/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №671/238/22 за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Личівка» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року, суддя Ніколова С.В., за позовом ОСОБА_3 до Селянського фермерського господарства «Личівка» про припинення (розірвання) договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити (розірвати) договір оренди землі від 10 грудня 2010 року, укладений між нею та СФГ «Личівка», стягнути з відповідача 22079,58 грн заборгованості по виплаті орендної плати за користування земельною ділянкою та 10000,00 грн грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 10 грудня 2010 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та СФГ «Личівка» в особі голови Рудюка М.С. (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,54 га, кадастровий номер :03:015:0003, строком на 10 років. 16 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, згідно з умовами якої строк дії договору оренди земельної ділянки продовжено до 31 грудня 2030 року та збільшено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою до 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку встановлено у розмірі 110397,93 грн. Однак, починаючи з 2020 року відповідач систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на письмові запити щодо виплати орендної плати відповіді не надає. Вказує, що є особою з інвалідністю, постійно потребує коштів на лікування, при укладенні договору оренди розраховувала на виконання зі сторони відповідача його умов, у тому числі й щодо своєчасної виплати орендної плати. Несплата відповідачем орендної плати завдала позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000,00 грн. У зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати просила розірвати договір оренди землі від 10 грудня 2010 року та стягнути з СФГ «Личівка» 22079,58 грн заборгованості по орендній платі, а також 10000,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано договір оренди землі, укладений 10 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та Селянським фермерським господарством «Личівка» в особі директора Рудюка М.С., зареєстрований 14.12.2010 року, із змінами, внесеними згідно із додатковою угодою від 16 серпня 2019 року. Стягнуто з Селянського фермерського господарства «Личівка» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 22079,58 грн із урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які підлягають сплаті податковим агентом Селянським фермерським господарством «Личівка». Стягнуто з Селянського фермерського господарства «Личівка» на користь держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. В решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично протягом двох років не проводив сплату орендної плати, допускаючи порушення своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки, не надав письмових доказів щодо виплати ОСОБА_3 орендної плати за 2020 та 2021 роки, відтак вимога позивача щодо розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.12.2010 та стягнення 22079,58 грн заборгованості по орендній платі підлягає задоволенню. При цьому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, оскільки будь-яких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем не надано та не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та зазначеними у позовній заяві наслідками, пов`язаними з душевними стражданнями позивача чи погіршенням стану її здоров`я.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Селянське фермерське господарство «Личівка», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, не врахував наявність судового спору, який перебуває на розгляді у Волочиському районному суді Хмельницької області в межах цивільної справи №671/814/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_3 площею 2,54 га, кадастровий номер :03:015:0003, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку. Зазначає, що спірна земельна ділянка була передана у приватну власність його батькові ОСОБА_5 , після смерті якого вона була успадкована його матір`ю ОСОБА_6 і незаконно вибула у володіння ОСОБА_3 . Вважає, що задоволення Волочиським районним судом Хмельницької області позовних вимог ОСОБА_3 у справі №671/238/22 до завершення розгляду цим же судом справи №671/814/22 є передчасним та необгрунтованим, вказане рішення суду не враховує права та інтереси інших осіб, які претендують на зазначену земельну ділянку.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Личівка» та ухвалою суду від 09 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу СФГ «Личівка» залишити без задоволення, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року без змін. Зазначила, що предметом спору у справі №671/814/22 є вимога ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_3 площею 2,54 га, кадастровий номер :03:015:0003, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, а у справі №671/238/22 розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за 2020-2021 роки. Таким чином, предметом позовних вимог у зазначених справах є різні матеріально-правові вимоги, а земельна ділянка з кадастровим номером :03:015:0003 не є предметом позову, а лише об`єктом щодо якого у сторін виникли певні матеріально-правові вимоги. Також зазначила, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки відповідач не навів доказів об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, що розглядається іншим судом.

Представник апелянта СФГ «Личівка» Рохов О.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі. При цьому, підтвердив факт несплати орендної плати за користування земельною ділянкою у 2020-2021 роках.

ОСОБА_3 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до державного акта серії ЯГ №145124 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,54 га, кадастровий номер :036015:0003, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шмирківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та Селянським фермерським господарством «Личівка» в особі директора Рудюка Миколи Степановича (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Волочиському районному відділі ХРВ ДП ЦДЗК 14 грудня 2010 року за №50.

Відповідно до пункту 2 договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 2,55 га.

Договір оренди укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1222,86 грн. (п.п. 8, 9 договору).

Пунктом 28 договору визначено права орендодавця, зокрема, право вимагати своєчасного внесення орендної плати.

Згідно із пунктом 37 договору умовами розірвання договору в односторонньому порядку є, зокрема, систематична невиплата орендної плати орендарем орендодавцю.

16 серпня 2019 року ОСОБА_3 та Селянське фермерське господарство «Личівка» в особі директора Рудюка Миколи Степановича уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2010 року, згідно з якою строк дії договору оренди земельної ділянки продовжено до 31 грудня 2030 року.

Відповідно до пункту 1.1 додаткової угоди нормативна грошова оцінка земельної ділянки за цим договором становить 110397,93 грн.

Орендна плата за договором оренди земельної ділянки становить 10 (десять) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік і може бути збільшена за згодою сторін протягом усього терміну дії договору (п. 1.2 договору).

25 січня 2022 року ОСОБА_3 направила на адресу відповідача пропозицію щодо виплати їй заборгованості зі сплати орендної плати за 2020-2021 роки в сумі 22079,58 грн та підписання додаткової угоди про дострокове розірвання договору.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2020-2021 роки, а тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України рішення суду в іншій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та СФГ «Личівка» в особі голови Рудюка М.С., та стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 22079,58 грн, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди земельної ділянки систематично протягом двох років не сплачуючи орендну плату.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною другою статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із статтею 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, з аналізу вказаних вище норм законодавства слідує, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 183/3653/16 зазначив, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеному 10 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та СФГ «Личівка», останньому передано в оренду земельну ділянку площею 2,54 га, кадастровий номер :03:015:0003, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16 серпня 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до даного договору оренди земельної ділянки, згідно якої строк дії договору оренди продовжено до 31 грудня 2030 року, встановлено орендну плату в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, яка становить 110397,93 грн.

25 січня 2022 року позивачка направила на адресу відповідача пропозицію щодо виплати їй заборгованості із сплати орендної плати за 2020-2021 роки в сумі 22079,58 грн та підписання додаткової угоди про дострокове розірвання договору. Доказів отримання відповіді від відповідача матеріали справи не містять.

Отже, будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати орендну плату у порядку та строки, передбачені умовами договору оренди, а саме до 31 грудня поточного року, відповідач протягом 2020-2021 років неналежно виконував свої зобов`язання за договором, не здійснював виплату орендної плати у грошовій формі. Вказані обставини свідчать про систематичність порушення ним умов договору, а відтак про наявність підстав для розірвання цього договору та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.

Будь-яких належних та допустимих доказів сплати орендної плати у спірні періоди або ж доказів неможливості такої сплати відповідач не надав.

Колегія суддів зазначає, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, позивач не отримала належні їй на підставі договору кошти, а сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав систематичного невиконання відповідачем істотної умови цього договору щодо внесення орендної плати та стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 22079,58 грн з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Посилання апелянта на наявність судової справи №671/814/22, яка перебуває на розгляді у Волочиському районному суді Хмельницької області, щодо належності спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0003, площею 2,54 га, та взаємопов`язаність спорів у справах №671/238/22 та №671/814/22 і, як наслідок, наявність передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав для зупинення провадження у цій справі до вирішення позову у справі №671/814/22, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом вказаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, відповідних їм правовідносин та формування судом правових висновків щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16 та Верховним Судом у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 207/413/18.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

В даному випадку перебування в суді першої інстанції цивільної справи №671/814/22 за відмінним складом її учасників ніж в справі, яка переглядається апеляційним судом, та різними предметами судового розгляду, які хоча і стосуються одного і того ж об`єкту матеріального світу, ніяким чином не впливає на вирішення спору про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати. Для вирішення справ по суті заявлених позовних вимог у цих справах суду необхідно встановлювати різні обставини та факти.

Колегія суддів вважає, що між справами №671/238/22 та №671/814/22 не існує тісного матеріально-правового зв`язку, а подані позивачем докази та підстави заявленого позову у справі №671/238/22 дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому доводи представника відповідача не свідчать про обов`язок суду першої інстанції зупинити провадження у справі на підставі пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що апелянт не буде позбавлений можливості звернутись до суду для захисту своїх прав в разі вирішення справи №671/814/22 у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, а вказані ним обставини не можуть бути безумовною підставою для зупинення провадження у справі.

Суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Личівка» залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2023 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко