Справа №463/3990/22
Провадження №2/463/331/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря судового засідання - Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2017 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізькій області. За час перебування в шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . У зв`язку з вторгненням військ російської федерації на територію України та веденням активних бойових дій на території Запорізької області їй з дитиною довелось змінити місце проживання, вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає, вона звернулась до суду з заявою про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини. Крім того, оскільки дитина проживає з нею, вона має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років, тому звернулась в суд з даним позовом, просить такий задовольнити.

Позовна заява надійшла до суду 03.06.2022.

Ухвалою судді від 11.07.2022 року позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву в якій просить проводити судовий розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи без його участі не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі зареєстрованому 23 серпня 2017 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис №74 (а.с.6).

В шлюбі у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Дніпро), актовий запис №770 (а.с.7)

З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1309- від 28.04.2022 та №1309- від 28.04.2022 (а.с.18-19), позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

З наведених вище довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що позивач з дитиною взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, загальновідомим є факт збройної агресії російської федерації, внаслідок чого по всій території України запроваджено воєнний стан, що в свою чергу спровокувало підвищення цін на товари та послуги, відтак суд приходить до висновку про те, що позивачка безумовно наділена правом на отримання аліментів від відповідача (її чоловіка) на своє утримання до досягнення їх дитиною трьох років, тому приймає рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280,430 ЦПК України, ст. ст.75,84,85 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , Запорізька обл., Токмацький р-н., с. Новопрокопіка, ІПН) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрованої, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти її на утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02 червня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 992,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.