Справа № 185/4115/22
Провадження № 2/185/167/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельник А.М., сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування виконкому Тернівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У червні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачка є матір`ю ОСОБА_4 , який проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою з травня 2017 року по жовтень 2018 року. Від сумісного проживання у вказаних осіб народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте майже відразу після народження вказаного сина зазначені особи розійшлися, дитина залишилася проживати з відповідачкою. Оскільки відповідачка не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки, позивачка забрала вказану дитину для проживання разом з нею. У зв`язку з цим вона вимушена була звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01 вересня 2022 провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У свою чергу ухвалами суду від 02 литопада 2022 року позов було залишено без розгляду в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав до ОСОБА_4 відносно вказаної дитини та залучено до участі у справі в якості третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що зазначена дитина була вимушена проживати з позивачкою певний час, оскільки вона певний час зловживала наркотичними засобами та намагалася позбутися цієї залежності. Після проходження реабілітації відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , разом проживають у двокімнатній квартирі на умовах оренди. При цьому позивачка змінила своє ставлення до життя, виховання сина, позбулася наркотичної залежності та належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

У судове засідання з`явилися сторони, їх представники та третя особа.

Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, вважає, що абсолютно всі докази, які містяться в матеріалах справи, доводять факт небажання відповідачки брати відповідальність за вказану дитину, займатися її вихованням та турбуватися про неї.

У свою чергу відповідачка заперечувала проти задовлення позовних вимог, зазначила, що з її сторони були вчинені всі можливі дії щодо зміни свого життя та відношення до сина, вона взяла всю відповідальність за виховання останнього на себе, тож просила суд відмовити у задовленні позову.

Третя особа у судовому засіданні просила суд не позбавляти батьківських прав відповідачку, оскільки вважає, що остання налагодила відносини з дитиною, матеріально забезпечена, пройшла курс реабілітації та змінила спосіб життя.

Допитані у судовому засідання свідки по справі, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вказали, що відповідачку знають як прихожанку церкви, охарактеризували останню як адекватну матір, зазначили, що остання проходила реабілітацію від наркозалежності.

Натомість свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказали, що відповідачку жодного разу з дитиною не бачили, починаючи з осіні 2022 року. При цьому дитина проживала з позивачкою протягом 2021-2022 років.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, заслухавши сторін та учасників по справі, суд прийшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_11 .

У свою чергу відповідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_11 вийшла заміж за ОСОБА_6 , взявши прізвище останнього - " ОСОБА_12 ".

Отже, суд приходить до висновку, що позивачка є матір`ю малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свою чергу, відповідачка також є матір`ю малолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої відповідачку було позбавлено батьківських прав, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року у справі №185/8241/18, яке набрало законної сили 25 лютого 2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії інформації від 06.05.2022 року №16, вказана дитина раніше проживала з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 , проте з січня 2021 року проживає з позивачкою у зв`язку з тим, що відповідачка не виконує батьківські обов`язки належним чином. Вказане підтверджується також копією акта про фактичне проживання від 28 травня 2022 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітнього ОСОБА_3 від 24.10.2022, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно малолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що остання не мала на той момент доходу, постійного місця проживання та не брала участі у вихованні дитини.

Також, відповідно інформації ГУ НП в Дніпропетровській області від 05.07.2021 року, позивачка зверталася до правоохоронних органів з метою недопущення невиконання відповідачкою її батьківських прав відносно вказаної дитини, у зв`язку з чим уповноваженими особами було проведено профілактичну бесіду на предмет недопущення в подальшому подіьних випадків, а також булдо роз`яснено відповідачці про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо створення належних умов проживання, виховання та навчання малолітнього сина.

У свою чергу відповідачка надала суду копію договору оренди квартири від 01.10.2022 року, згідно якого вона винаймає житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 строком на 6 місяців.

Відповідно акту обстеження умов проживання від 17.10.2022 року, значиться, що умови проживання сім`ї відповідачки задовільні, для дитини створені всі необхідні умови для її проживання, відпочинку та розвитку.

Згідно висновку Тернівської міської ради щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно вказаної дитини, вказаний орган не вбачає законних підстав для позбавлення батьківських прав відповідачку відносно вказаної дитини, оскільки відповідачка змінила свій спосіб життя, має стабільність у матеріальному забезпеченні та задовільні житлові умови для дитини.

Згідно відповіді на запит від 26.10.2022 року №588, вказано, що 05.10.2022 вказана дитина була оглянута лікарем, діагноз: здоровий, при цьому був у супроводі відповідачки.

Дитина відвідує розвиваючі заняття з понеділка по п`ятницю з 09:00 до 13:00 год, що підтверджується довідкою, виданою батькам за місцем вимоги.

Відповідно довідці про доходи від 20.10.2022 року, чоловік відповідачки працює на посаді прохідника у ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та отримав сумарно за період з квітня 2022 року по вересень 2022 року 166390,09 грн.

Окрім цього, позивачкою було надано суду характеристику з місця проходження реінтеграції та адаптації особистості, згідно якої вона проявила себе як добропорядна, чесна та відповідальна людина, яка сумлінно виконувала всі доручення та зобов`язання. Вказане підтверджується також характеристиками з релігійних організацій.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушуютьїї до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі№ 409/1865/17-ц, від 21.12.2020 у справі 554/3589/18, від 18.03.2020 у справі № 445/421/17.

Судова практика у справах щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною, підстав для порушення питання про відступлення від цієї практики немає.

Суд виходить з того, що судом на перше місце ставляться інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

При вирішенні справи суд приймає до уваги те, що відповідач кардинально змінила спосіб свого життя та відношення до батьківських обов`язків, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків.

З урахуванням установлених обставин, зважаючи на наведені норми чинного законодавства, а також на судову практику національних судів та ЄСПЛ, суд дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав застосування крайнього заходу та позбавлення відповідача батьківських прав відповідачки щодо її малолітнього сина, оскільки нею у судовому порядку доведені всі обставини щодо змін у власному житті та бажанні турбуватися за малолітнього сина, виховувати його та брати участь у його житті.

При постановленні рішення суд також звертає увагу на висновок третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, щодо не доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина.

Відповаідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, першочергово виходячи з інтересів дитини та зважаючи на відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітнього сина, суд дійшов висновку, що вказаний позов не підлягає задовленню.

Інші доводи позивачки зводяться до незгоди з діями відповідача в частині надання можливості відвідувати та спілкуватись з дитиною. Проте, на думку суду, це не повинно впливати на розгляд даної справи, оскільки може бути предметом розгляду іншого позову щодо порядку участі позивача у вихованні дитини.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.5,12,13,81,89,258,259,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 березня 2023 року.

Суддя М. М. Перекопський