Провадження №2/523/1886/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання - Гарган С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 66-з від 24 липня 2019 року про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено ОСОБА_1 з посади лікаря терапевта дочірнього підприємства « Клінічний санаторій ім. Пирогова» ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «У крпрофздоровниця»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря терапевта дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ПрАТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця»;

Позовні вимоги обгрунтовані тим, 24.07.2019 року т.в.о. директора ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ПАТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»(далі - Відповідач) ОСОБА_2 було видано наказ №66-з про припинення трудового договору з ОСОБА_1 та звільнення її з посади лікаря терапевта з підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою, як зазначено в оскаржуваному наказі став прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Причиною, як зазначено в оскаржуваному наказі, став акт від 13.07.2019 року та акт від 15.07.2019 року. Однак, про ці акти позивачу нічого невідомо, так як про них не повідомлялось, а також позивач не була ознайомлена з даними актами.

При цьому, як 13.07.2019 року та 15.07.2019 року, так і у день звільнення 24.07.2019 року, позивач перебувала на лікарняному, про що повідомляла керівництво та що підтверджується відповідним листком непрацездатності.

Однак, відповідач не звертався до позивача з проханням надати письмові пояснення.

При цьому, про звільнення позивача було повідомлено поштою, після чого, лише 22.08.2019 року було видано трудову книжку та ознайомлено з наказом про звільнення.

Позивачка вважає, що її було звільнено незаконно, так як жодних дисциплінарних проступків вона не здійснювала, до дисциплінарної відповідальності раніше не притягувалася, жодних наказів чи актів щодо неї чи про вчинення нею дисциплінарних проступків не складалось.

Позивачку було усно відсторонено від виконання трудових обов`язків з 01.07.2019 року, у зв`язку з нібито проведенням щодо неї службового розслідування. Проте, жодних актів чи наказів про відсторонення їй для ознайомлення не надавалися.

Також, на думку позивачки, відповідачем було допущено порушення трудового законодавства, а саме: у день звільнення роботодавець зобов`язаний:

1) видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку (ч. 1 ст. 47 КЗпП). При її отриманні працівник розписується в особовій картці та книзі обліку трудових книжок - чого роботодавцем зроблено не було.

2) виплатити всі належні працівнику суми: зарплату, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу у випадках, установлених законодавством, колективним або трудовим договором (ст. 47, 116 КЗпП).

Також, позивачка посилається на незаконність такого звільнення, оскільки не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Позивач зазначає, що розірвання трудового договору також не допускається, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.09.2019 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено.

Судом витребувано у ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» (65013, м. Одеса, курорт Куяльник) наступні документи:

-копію посадової інструкції ОСОБА_1 ;

-копію відомостей про середній місячний заробіток ОСОБА_1 ;

-копія наказу про відсторонення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 (якщо такі відсторонення були);

-копії актів службових розслідувань чи перевірок щодо ОСОБА_1 (за наявності);

-копії наказів/актів про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень(за наявності);

-копія статуту/положення ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова»;

-копію наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду т.в.о. директора ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова»;

-копію трудового договору ОСОБА_1 ;

-копію наказу про призначення на посаду ОСОБА_1 ;

Копію ухвали направлено до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» - для відома та виконання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті та призначено судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.07.2020 року позов ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі - залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.04.2021 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.07.2020 року скасовано та направлено справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі до слухання в судовому засіданні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи є заява від представника позивача ОСОБА_4 , в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, також просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.145).

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено про те, що ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» було винесено наказ №66-з від 24.07.2019 року про припинення трудового договору з лікарем терапевтом ОСОБА_1 згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул без поважних причин (арк.сп.23).

Підставою звільнення зазначено: акт від 13.07.2019 року та акт від 15.07.2019 року. Однак, як зазначає позивач, про ці акти їй нічого невідомо, так як про них не повідомлялось, а також не була ознайомлена з даними актами.

Також, судом встановлено про те, що наказ про її звільнення прийнято у день, коли вона перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЖ № 709971 відкритого 11.07.2019 року, згідного якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 11.07.2019 року до 08.08.2019 року (арк.сп.29).

Крім того, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 року було задоволено клопотання позивача та витребувано від відповідача по справі низку документів, зокрема відомостей про середній заробіток ОСОБА_1 , однак станом на 20.07.2022 року ухвала суду не виконана, відповідач не надав на адресу суду витребуваних документів, не повідомив про причини не можливості їх надання та не надав відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 статті 221 КЗпП України визначено, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

У відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке повинно бути протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є такі: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

При розгляді справи, суд не знайшов підтвердження порушення позивачкою ОСОБА_1 чи систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ст, 40 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 296/576/17, провадження № 61-46199св18).

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як слідує зіст.55 Конституції Українитаст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено про те, що наказ КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» № 240 від 16.12.2019 року було скасовано, згідно наказу № 241-к від 17.12.2019 року, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» № 240 від 16.12.2019 року не підлягає задоволенню.

Суд вважає про те, що звільнення позивачки ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, тому суд вважає наказ ПАТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» №66-з від 24.07.2019 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а позивачку слід поновити на посаді лікаря терапевта ПАТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» з 24.07.2019 року.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; уразі відмовив позові-на позивача; уразі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

Так, судом встановлено, що позивач за заявлені вимоги про визнання незаконним рішення щодо звільнення та поновлення на роботі був звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено, що позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивач був звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову, як за вимогою немайнового характеру так відповідно до п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких підстав, суд вважає про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 2 977,20 гривень (за три вимоги не майнового характеру).

Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та здійснення виплати середньомісячної заробітної плати в межах платежу за один місяць.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 265, 280-282, 315-319 ЦПК України, ст. 40 КзпП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №66-з від 24.07.20219 року про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено ОСОБА_1 з посади лікаря терапевта ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова».

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря терапевта ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді на посаді лікаря терапевта.

Стягнути з ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17.03.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.