ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3759/19

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/6/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: Лосинівська селищна рада Ніжинського району Чернігівської області, в інтересах якої діє перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Агропрогрес»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року (повний текст складено 29 грудня 2020 року) у справі за позовом першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та договору оренди землі, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі за текстом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області), ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 01 серпня 2016 року №25-11721/14-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»;

- визнати недійсним договір оренди землі, укладений 01 серпня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 , про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0024, площею 56,9905 га, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району (зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 вересня 2016 року);

- вирішити питання про судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що під час вивчення стану додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення на території Ніжинського району, прокуратурою встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2015 №26-5350/20-15-06 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 61 га в оренду, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 56,9905 га, кадастровий номер :13:001:0024 для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 7 років на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області.

01.08.2016 між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2016. У цей же день ОСОБА_1 передав зазначену земельну ділянку в суборенду ПП «Агропрогрес».

Перший заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури вважає, що вказані вище накази прийнято з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство».

ГУ Держгеокадастру при прийнятті рішення про надання в оренду оспорюваної земельної ділянки формально підійшло до розгляду звернення ОСОБА_1 , належним чином не пересвідчилося у дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Зазначає, що ОСОБА_1 є засновником ФГ «Роїщанське», яке створив до прийняття наказу про надання дозволу на розробку технічної документації по спірній земельній ділянці, тому додаткове отримання земель для ведення фермерського господарства могло здійснюватися виключно за результатами земельних торгів.

Прокурор посилався на те, що позивачу протягом 2014-2015 років вже виділялися земельні ділянки на безоплатній основі для ведення фермерського господарства, а згідно вимог ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Підставою для визнання недійсним договору оренди землі від 01 серпня 2016 року також зазначав, що його укладення відбулося без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року позов першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 01 серпня 2016 року № 25-11721/14-16-СГ про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 01 серпня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області та ОСОБА_1 , про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0024, площею 56,9905 га, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 вересня 2016 року.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області та ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 1051 гривень з кожного.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час подання заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 дотримано всіх норм діючого законодавства, вказану заяву ним подано не як головою фермерського господарства для розширення земельного фонду господарства, а як особою, яка має намір створити фермерське господарство.

Заявник наголошує, що прийняття оспорюваних наказів здійснено ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області в межах своїх повноважень як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до діючого законодавства.

Указує, що орендована земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, орендна плата сплачується своєчасно та в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення на припущеннях, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Указує, що видання наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою і про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки, укладення договору оренди спірної земельної ділянки здійснено ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у межах своїх повноважень як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зазначає, що із заявою для отримання дозволу на розробку документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства звернувся ОСОБА_1 , а не фермерське господарство, земельна ділянка передавалася ОСОБА_1 як фізичній особі, а не фермерському господарству.

Наголошує на тому, що позовна вимога про визнання недійсним наказу про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду не може бути задоволена судом, оскільки даний наказ вже реалізовано, це акт індивідуальної дії, дія якого вичерпалась його виконанням.

Уважає, що прокурором при зверненні до суду не обґрунтовано які інтереси держави порушено і які інтереси захищає прокурор. Саме Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області на даний час є органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, а не органи прокуратури.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що на момент отримання 01.08.2016 ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0024 ним вже було створене фермерське господарство «Роїщанське» (02.11.2015), у 2014-2015 роках для ведення фермерського господарства йому вже надавались земельні ділянки, тому оспорювана земельна ділянка могла бути отримана лише юридичною особою та виключно на земельних торгах, а не ОСОБА_1 як фізичною особою.

Указує, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області на стадії передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не перевірило відповідність волевиявлення потенційного орендаря вимогам земельного законодавства та спеціальним нормам, а саме Закону України «Про фермерське господарство».

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.06.2021 зупинено апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/1830/19.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19.01.2023 апеляційне провадження поновлено.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Чернігівської обласної прокуратури Лепської Н.П., яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними і обґрунтованими та не спростовані відповідачами належними та допустимими доказами.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що спір у цій справі належить до цивільної юрисдикції.

Проте висновок районного суду щодо підвідомчості даної справи цивільному суду є помилковим.

Судом у справі встановлено, що 23.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 61 га на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області на умовах оренди терміном на 15 років за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (запасу) для ведення фермерського господарства. Зазначив, що основними напрямками діяльності фермерського господарства буде вирощування сільськогосподарських зернових та технічних культур (а.с. 26, т.1).

Згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02.11.2015 здійснено державну реєстрацію ФГ «Роїщанське», засновником якого є ОСОБА_1 (а.с. 57-60, т.1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2015 №25-5351/20-15-сг ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 15 років, розташованої на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області; орієнтовний розмір земельної ділянки 61,00 га, за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (01.02) (а.с. 21, т.1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ:

- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1 на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області;

- надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 56,9905 га із кадастровим номером :13:001:0024, яка розташована на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області для ведення фермерського господарства строком на 7 років (а.с. 22, т.1).

На підставі зазначеного наказу 01.08.2016 між ГУ Держгеокадастру у Чернігівської області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) площею 56,9905 га, в тому числі рілля-37,2440 га, сіножаті 19,7465 га, яка знаходиться на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з кадастровим номером :13:001:0024, строком на 7 років. Договір оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2016 (а.с. 37-38, 40-41 т.1).

08.09.2016 між ОСОБА_1 (орендар) та ПП «Агропрогрес» (суборендар) укладено договір суборенди землі, відповідно до якого орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 56,9905 га, в тому числі рілля-37,2440 га, сіножаті 19,7465 га, яка знаходиться на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з кадастровим номером :13:001:0024 на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, строком на 7 років. Договір суборенди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.09.2016 (а.с. 42-45, 46-47 т.1).

Частиною 2 статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

ЄСПЛ у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Частина перша статті 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін зазвичай є фізичною особо, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, ос пореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на його розгляд в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена. Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, які виникають при укладанні, зміні, розірвані і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Аналогічні норми викладено у ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство».

Таким чином, земельна ділянка, що надається для ведення фермерського господарства, є основною та необхідною умовою для здійснення фермерським господарством господарської діяльності у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.

За змістом ст. 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, в порядку визначеному законом, на конкурентних основах.

За положенням ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, і відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», і відповідно ст. 42 ГПК України, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності, а надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення власної підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Тобто земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:

1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;

2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.

Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.

Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.

Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.

У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб - підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 922/1830/19 зроблено наступний висновок: «З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі встановлено, що оспорюваним наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 01.08.2016 №25-11721/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1 на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 56,9905 га із кадастровим номером :13:001:0024, яка розташована на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області для ведення фермерського господарства.

Цієї ж дати між ГУ Держгеокадастру у Чернігівської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) площею 56,9905 га, що знаходиться на території Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області з кадастровим номером :13:001:0024, який прокурор просить визнати недійсним.

Таким чином, у цій справі виник спір щодо користування землями фермерського господарства, який незалежно від того, чи отримував ОСОБА_1 раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства, в якому статусі він її отримував, і чи створено ним це фермерське господарство, має розглядатися господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому норма ст. 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених п. 1-8 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Зважаючи на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства, відповідно до приписів ч. 1 ст. 377 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних підстав для скасування судового рішення.

Частиною 1 стаття 256 ЦПК України передбачено наслідки закриття провадження у справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, так суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 255 ч. 1 п. 1, 367, 374 ч. 1 п. 4, 377, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та договору оренди землі - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до господарської юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2023 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко