справа № 208/772/19
№ провадження 2/208/97/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання Оніщук Д.Р., Переверзова І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Баранової Л.Я.,

представників відповідача ОСОБА_2 , адвоката Демінова О.І., і адвоката Калюжного Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 «про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином»,-

встановив:

1.Позовні вимог.

06 лютого 2019 року ОСОБА_4 подав до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, цивільний позов заявив до ОСОБА_2 , як винної особи, вина якої встановлена в межах кримінального провадження № 175/3582/17-к, вимоги про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, і матеріальної шкоди в розмірі 246530 гривень.

Залучена правонаступниця позивача ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , як спадкоємиця за законом, в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_4 в межах цивільної справи № 208/772/19, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 246530 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок на відшкодування завданої матеріальної шкоди, підтримала заявлені позовні вимоги.

2.Позиція позивача.

ОСОБА_3 , діючи як спадкоємиця за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , заявила про підтримання позовних вимог заявлених за життя позивачем, про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_2 , вина якої встановлена в межах кримінального провадження № 175/3582/17-к, за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року.

Сам факт застосування п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, Дніпровським апеляційним судом від 03 грудня 2018 року, як підстави для закриття провадження у справі, із скасуванням Вироку суду, прийнятий за клопотанням адвоката обвинуваченої в межах кримінального провадження, адвоката Демінова О.І. та за згодою саме ОСОБА_2 , якій перед закриттям провадження у справі було роз`яснено що застосування п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, не є реабілітуючою обставиною, що достовірно було відомо відповідачці ОСОБА_2 ..

А тому, якщо б ОСОБА_2 , як обвинувачена в межах кримінального провадження бажала б своєї реабілітації, вона б не погодилася на закриття провадження з зазначених підстав.

Скасування ж Вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від липня 2018 року, сталося не з порушенням судом матеріальних чи процесуальних норм, або неповноти судового розгляд, або будь-яких інших підстав, які б мали значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, або норм застосованих при визначенні покарання, а з підстав того, що на час вже отримання кримінальної справи до розгляду апеляційною інстанцією виникли підстави передбачені ст.. 49 КК України, проте зазначені підстави було можливо застосувати лише за згодою обвинуваченою, з нереабілітуючих підстав.

А тому, посилання сторони відповідача на недоведеність вини ОСОБА_2 , як підстави для відшкодування шкоди, є безпідставним та нічим іншим, ніж бажанням винної особи не нести покарання ні в межах кримінального провадження, ні як то відшкодування завданої її злочинними діями шкоди потерпілій стороні, в межах цивільної справи.

Крім того, позивачем зазначено, що визначення підстав для відшкодування завданої матеріальної шкоди спадкодавцю ОСОБА_4 , завданої йому за його життя, на користь спадкоємця позивача ОСОБА_3 , узгоджується із приписами ст. 1219, ч. 1 ст. 1231 ЦК України, та правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 662/541/15-ц провадження № 61-44995св18.

На підставі зазначеного, стороною позивача підтримано позовні вимоги в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, потерпілому від кримінального злочину за життя спадкодавця ОСОБА_4 , на користь спадкоємиці ОСОБА_3 ..

Щодо розміру заявлених вимог, то сторона позивача зазначає, що розмір майнової шкоди визначений саме потерпілим від кримінального злочину ОСОБА_4 , у розмірі 2465630 гривень, який увійшов до складу спадщини прийнятої ОСОБА_3 як спадкоємицею першої черги за законом, залишається в тому ж обсязі, і підтримується позивачем.

А тому, сторона позивача, підтримав розмір вимог які були заявлені спадкодавцем ОСОБА_4 , як потерпілою особою від кримінального злочину, на час його смерті визначені у розмірі 246530 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок, згідно до порядку визначеному ст. 1216 ЦК України, просила задовольнити у повному обсязі.

3.Позиція відповідача.

Відповідачем позовні вимоги не визнані, та на позовну заяву подано відзив, за змістом якого відповідачем зазначено наступне.

Відповідач не погоджується із позицією позивача, що підставою відповідальності є вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 липня 2018 року, яким відповідача ОСОБА_2 , визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. З, 4 ст. 358 КК України, та яким було задоволено цивільний позов на користь позивача та стягнуто з відповідача 238520,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначений Вирок, Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року скасовано, і відповідача ОСОБА_2 , звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строку давності і кримінальне провадження було закрите.

Позивач зазначає, що звільнення від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строку давності і закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від покарання не є реабілітуючою обставиною, а тому не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за матеріальну та моральну шкоду, що заподіяна в результаті скоєння злочину.

Проте, на підтвердження своєї позиції позивачем надано лише копію вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська та копію ухвали Дніпровського апеляційного суду. Інших документів на підтвердження своєї позиції позивачем не надано.

А тому посилання позивача лише на Вирок суду, який скасовано, і таким чином, усі висновки та встановлені зазначеним вироком факти також скасовані, тобто вирок суду першої інстанції не має ніякого юридичного значення.

На сьогоднішній день є чинною ухвала Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року. Але у вказаній ухвали судом апеляційної інстанції не було встановлено жодної обставини по суті справи. Висновки апеляційного суду стосуються лише строку давності та його розрахунку (з урахуванням зупинення перебігу строку давності). По суті обвинувачення в Дніпровському апеляційному суді справа не розглядалася.

Тобто, вирок суду першої інстанції не має ніякого преюдиційного значення, оскільки його скасовано, а ухвала апеляційного суду не має преюдиційного значення, так як не містить встановлених обставин, необхідних для розгляду цієї цивільної справи по суті.

Підчас розгляду кримінального провадження відповідач ОСОБА_2 , свою вину не визнавала, жодного судового рішення, яке б встановлювало її вину не існує. Тому обов`язок доведення вини відповідача лежить саме на позивачі. Як вбачається з уточненої позовної заяви та доданих до неї документів, позивач ніяким чином не довів ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Крім вини відповідача, позивачем не доведено і розмір матеріальної шкоди, який він оцінює у 8900 доларів США, що, на його думку, складає 246530,00 грн..

Окрім цього, наскільки відомо відповідачу, вартість квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 06 липня 2013 року, становить 33582,00 грн. Яким чином вказана сума «перетворилася» на 8900 доларів США позивач у своїй позовній заяві не зазначає.

А тому враховуючи ч. 1 ст. 1166 ЦК України, стороною відповідача заявлено що стороною позивача жодним належним доказом не підтверджено вину відповідача у завданні матеріальної шкоди ОСОБА_4 , за його життя, як потерпілому в межах кримінального провадження, яке закрито без встановлення вини ОСОБА_2 , тому на думку відповідача позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають приписам ст. 1166 ЦК України, та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

06 лютого 2019 року ОСОБА_4 подано даний позов до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в межах якого позивачем заявлено позовні вимоги до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 246530 гривень, і 50000 гривень в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

15 лютого 2019 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Похваліта С.М., позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином - залишити без руху.

23 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

12 червня 2020 року заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про відвід судді Похвалітої С.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено, і відведено суддю Похваліту Світлану Миколаївну від розгляду цивільної справи № 208/772/19 (провадження №2/208/336/20) за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

14 серпня 2020 року за клопотання представника відповідача ОСОБА_6 , витребувано у приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як С.А. належним чином завірену нотаріальну справу, сформовану підчас укладання договору купівлі-продажу квартири від 06 липня 2013 р., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

19 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «про відшкодування шкоди, завданої злочином» і призначено справу до розгляду по суті.

30 квітня 2021 року була надана копія свідоцтва про смерть позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого Південним районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 353.

Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року витребувано у Південного районного у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис про смерть № 353 від 05 квітня 2021 року після померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 серпня 2021 року цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «про відшкодування шкоди, завданої злочином» - зупинена.

30 вересня 2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 «про відшкодування шкоди, завданої злочином», призначено судове засідання.

17 січня 2022 року ухвалою суду залучено в якості правонаступника позивача ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як спадкоємицю за законом, в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_4 в межах цивільної справи № 208/772/19, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 - 246530 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Продовжено судовий розгляд цивільної справи № 208/772/19 за позовом ОСОБА_3 , як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 «про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином».

Так, закрито провадження у цивільній справі № 208/772/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , в частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача - 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування завданої моральної шкоди, з підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

5.Фактичні обставини.

06 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального кругу Кир`як С.А. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_4 діяв як покупець, а особа зазначена за договором як то « ОСОБА_7 », як продавець.

За змістом договору оціночна вартість квартири визначена у розмірі 33582 гривні 00 копійок в рахунок вартості визначеної за договором квартири, що підтверджено копією договору (т. 1 а.с 144).

Проте, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Та встановлено, що особа зазначена як ОСОБА_7 на 06 липня 2013 року не міг бути продавцем за вказаним договором, так як станом на 17 грудня 2012 року він померлим, та його смерть була зареєстрована актовим записом № 124 від 23 січня 2013 року (т. 1 а.с. 13).

Як встановлено, фактично ОСОБА_4 за купівлі зазначеної квартири були передані гроші в розмірі 8900 доларів США ОСОБА_2 та невстановленії в ході досудового розслідування особі, з якою остання діяла за попередньою змовою. (т. 1 а.с. 3-4).

За наслідком розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, у кримінальній справі № 208/542/17 провадження № 1-кп/208/118/18, Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було постановлено Вирок від 25 липня 2018 року (т. 1 а.с. 9-16), яким ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винуватою у скоєнні пред`явленого обвинувачення за ст. ст. 190 ч.2, 358 ч. 3 та 4 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.3 ст. 358 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді 2 років обмеження волі;

- за ст. 190 ч.2 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_2 покарання, рахувати з моменту затримання останньої.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 було задоволено у повному обсязі, стягнувши на його користь з засудженої ОСОБА_2 у якості відшкодування матеріальної шкоди 238 520 гривень, у якості відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Приймаючи рішення щодо наявності вини у діях ОСОБА_2 , судом було досліджено в тому числі нотаріально посвідчений нотаріусом Іщенко Н.Д. довіреність від 06.12.2012 року, згідно якої ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з питань оформлення документів на реєстрацію на його ім`я права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 52), копія якої у тому числі була вилучена під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_2 (т.3 а.с. 39-42), зазначеним речовим доказом (т.3 а.с. 45), та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.07.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 придбав зазначену квартиру за 33 582 гривні (т.2 а.с. 20, 51, т.3. а.с. 48); протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_9 , впізнали ОСОБА_10 як особу яка була присутня при купівлі-продажу квартири 06.07.2013 року, особу яка брала гроші (т.3 а.с. 73-78); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_2 як особу яка була присутня при оформленні на її ім`я довіреності від ОСОБА_7 , що мало місце 06.12.2012 року, тобто знала того безпосередньо в обличчя (т.3 а.с. 151-153).

Судом в межах кримінального провадження було зроблено висновок, аналізуючи викладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що вина ОСОБА_2 в судовому засіданні встановлена та підтверджена а її умисні дії вірно кваліфіковано за ст. 190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, за ст. 358 ч.3 КК України як підроблення іншого офіційного документа, який видається організацією, яка має право видавати такі документи, який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ст. 358 ч.4 КК України як використання завідомо підробленого документу.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно яких свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , впізнали ОСОБА_2 як особу яка була присутня при купівлі-продажу квартири 06.07.2013 року, згідно пояснень ОСОБА_14 як особу яка безпосередньо отримувала гроші за продаж квартири (т.3 а.с. 143-144, 149-150), протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно яких свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 впізнали особу яка представлялась ОСОБА_7 при купівлі-продажу квартири 06.07.2013 року (т.3 а.с. 145-148), визнаються судом недопустимим доказом.

Зазначене рішення приймається судом згідно до встановлених фактів, а саме відповідно до листа начальника Кам`янського ВП, де поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначені слідчим як присутні при впізнанні свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_14 осіб ОСОБА_18 та особи яка представилась як ОСОБА_7 , у Кам`янському ВП 05.01.2017 року не перебували.

Разом з тим, відповідно до пояснень ОСОБА_18 , які отримані судом після дослідження всіх матеріалів справи, остання не заперечує факт своєї присутності під час укладання угоди, факт присутності при цьому особи ОСОБА_19 , який представлявся як власник квартири що відчужувалась. На підставі ст. 349 ч.3 КПК України, зазначений факт, що не заперечується сторонами судового провадження, потерпілим та його представником, вважається судом доведеним, таким, що не заперечується учасниками судового розгляду та не підлягає оскарженню.

Пояснення ОСОБА_18 про те, що вона не знала що ОСОБА_19 не є власником квартири, що вона вважала його власником квартири що відчужувалась на підставі отримання свідоцтва про спадщину, який вона взагалі не бачила, те, що вона не чула, щоб той представлявся саме померлим ОСОБА_7 , спростовується поясненнями потерпілого ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , нотаріуса ОСОБА_23 про те, що саме у ОСОБА_18 знаходились документи на квартиру, саме ОСОБА_18 вела всі перемовини щодо придбання квартири АДРЕСА_1 у нотаріуса, була присутня в кабінеті нотаріуса при встановленні особи яка продавала квартиру, підписанні угоди купівлі-продажу, і саме вона отримувала гроші за продану квартиру, та фізично не могла помилятись щодо обставин фактичного укладення угоди купівлі-продажу квартири не належною особою.

Взагалі, серед усіх осіб, які представляли особи продавця-покупця квартири, єдиною особою, що могла засвідчити або заперечити особу ОСОБА_7 відповідно до пред`явленого не встановленою особою підробленого паспорту на це ім`я, була саме ОСОБА_18 , і вільні дії невстановленої особи, яка використовувала підроблений паспорт при продажу квартири, беззаперечно свідчать про його підтримку ОСОБА_18 , його впевненість у не викритті його останньою.

На підставі пояснень самої обвинуваченої, її службової характеристики, як компетентного та грамотного фахівця, яка до роботи ставиться серйозно та сумлінно, остання фізично не могла помилятись щодо фактичних обставин укладання угоди, того факту, що особа яка представлялась як власник квартири, не надала ніяких даних про отримання права власності на цю квартиру, надала до нотаріату підроблений паспорт.

Зазначення обвинуваченою ОСОБА_18 , що її приїзд до м. Дніпродзержинська для укладання зазначеної угоди пов`язаний з проханням її подруги ОСОБА_24 , спростовано поясненнями зазначеного свідка, яка зазначила, що навпаки, саме за наполегливим проханням ОСОБА_18 вона була присутня при укладанні зазначеної угоди, яка і представляла особу продавця.

Саме цей певний об`єктивний критерій, передбачає у своїй основі складову про вчинення умисного злочину «поза розумним сумнівом», що ґрунтується на здоровому глузді та життєвому досвіді обвинуваченої, звичайної ділової практики особи, яка надає послуги з продажу нерухомості, яка мала можливість, підготовку, обізнаність потрібні для вчинення злочину, не могла помилитись щодо обставин, за яких вона вчинила ці кримінальні правопорушення.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченої грошової суми 8 900 доларів США еквівалентної до суми в державній валюті України на час розгляду справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином…», право пред`явлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків. При розгляді справи, суд зобов`язаний на основі повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. При цьому, суд може керуватись відповідними нормами цивільного законодавства. Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Суд вважає позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у сумі 238 520 гривень (8 900 х 26.8 = 238 520) законними, такими, що підтверджені поясненнями свідків, такими, що підлягають повному задоволенню, згідно до ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за наслідком розгляду апеляційних скарг на Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року за яким ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та розгляду клопотання захисника Демінова О.І. в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності, було задоволено.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, скасовано, та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

З зазначених підстав, реалізуючи своє право на отримання відшкодування за завдану матеріальну і моральну шкоду ОСОБА_4 , станом на 06 люте 2020 року звернувся до суду із цивільним позовом, заявив позовні вимоги до ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер, спадщину після нього, за законом, прийняла його донька ОСОБА_3 .

6.Норми права.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до частини другої статті 22 ЦК України, визначено, що з битками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, -частина третя статті 22 ЦК України.

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1777 ЦК України). Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина друга статті 1177 ЦК України.

Згідно до частини першої статті 1192 ЦК України, - Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, - частина друга статті 1192 ЦК України.

Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Так, у відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, - До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.

Згідно до частини першої статті 1269 ЦК України, - Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 44 КК України, визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом, згідно до частини другої статті 44 КК України.

Стаття 49 КК України, встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Так, згідно до частини першої статті 49 КК України, - Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закриттям провадження, однак згідно з ч. 7 ст. 128 КПК цивільний позов, який залишено без розгляду, може бути пред`явлений в порядку цивільного судочинства.

7.Висновки і мотиви.

Як встановлено судом, спір між сторонами пов`язаний із відшкодуванням завданої ОСОБА_4 шкоди, за його життя, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, у кримінальній справі № 208/542/17 провадження № 1-кп/208/118/18, Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області було постановлено Вирок від 25 липня 2018 року (т. 1 а.с. 9-16), яким ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винуватою у скоєнні пред`явленого обвинувачення за ст. ст. 190 ч.2, 358 ч. 3 та 4 КК України та їй було призначено покарання.

Також зазначеним Вироком суду, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 було задоволено у повному обсязі, стягнувши на його користь з засудженої ОСОБА_2 у якості відшкодування матеріальної шкоди 238 520 гривень, у якості відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Приймаючи рішення щодо наявності вини у діях ОСОБА_2 , судом було досліджено в тому числі нотаріально посвідчений нотаріусом Іщенко Н.Д. довіреність від 06.12.2012 року, згідно якої ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з питань оформлення документів на реєстрацію на його ім`я права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 52), копія якої у тому числі була вилучена під час обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_2 (т.3 а.с. 39-42), зазначеним речовим доказом (т.3 а.с. 45), та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.07.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 придбав зазначену квартиру за 33 582 гривні (т.2 а.с. 20, 51, т.3. а.с. 48); протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_9 , впізнали ОСОБА_10 як особу яка була присутня при купівлі-продажу квартири 06.07.2013 року, особу яка брала гроші (т.3 а.с. 73-78); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_2 як особу яка була присутня при оформленні на її ім`я довіреності від ОСОБА_7 , що мало місце 06.12.2012 року, тобто знала того безпосередньо в обличчя (т.3 а.с. 151-153).

Розглядаючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченої грошової суми 8 900 доларів США еквівалентної до суми в державній валюті України на час розгляду справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином…», право пред`явлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків. При розгляді справи, суд зобов`язаний на основі повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. При цьому, суд може керуватись відповідними нормами цивільного законодавства. Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Суд вважає позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у сумі 238 520 гривень (8 900 х 26.8 = 238 520) законними, такими, що підтверджені поясненнями свідків, такими, що підлягають повному задоволенню, згідно до ст. 1 166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за наслідком розгляду апеляційних скарг на Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року за яким ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та розгляду клопотання захисника Демінова О.І. в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності, було задоволено.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзежинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, скасовано, та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Діючи згідно до приписів, ч. 7 ст. 128 КПК цивільний позов, з зазначених підстав, реалізуючи своє право на отримання відшкодування за завдану матеріальну і моральну шкоду ОСОБА_4 , станом на 06 люте 2020 року звернувся до суду із цивільним позовом, заявив позовні вимоги до ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер, спадщину після нього, за законом, прийняла його донька ОСОБА_3 , яка діючи згідно до ст..ст. 1216, 1218, 1230 ЦК України, заявила про підтримання позовних вимог заявлених в частині майнової шкоди.

Щодо підстав для відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним злочином потерпілому ОСОБА_4 , за його життя, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, яке Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за наслідком розгляду апеляційних скарг на Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року за яким ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та розгляду клопотання захисника Демінова О.І. в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності, було задоволено, де Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзежинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, скасовано, та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, то суд виходить з наступного.

Так, з ч. 1 ст. 44 Кримінального кодексу України вбачається, що звільненню від кримінальної відповідальності підлягає особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Тобто з самого початку, вже визначено що не будь-яка особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а саме винна особа, тобто особа яка вчинила кримінальне правопорушення.

У ч. 1 ст. 2 чинного КК України передбачено, що «підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення… А, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, згідно до ст. 11 КК України.

Посилання сторони відповідача про те, що при закритті провадження в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року, не встановлено винність ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, не приймається судом, так в ухвалі апеляційного суду зазначено які обставини встановлені під час розгляду кримінальної справи, та були викладені за змістом Вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/542/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 , та встановлення винуватості в межах пред`явленого обвинувачення останній, за змістом Вироку суду.

Зазначена Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за наслідком розгляду апеляційних скарг на Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року за яким ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та розгляду клопотання захисника Демінова О.І. в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності, не містить відомостей, що Дніпровський апеляційний суд не погодився з фактичними обставинами встановленими судом або прийнятим рішенням, за наслідком розгляду кримінальної справи.

Проте, за змістом Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року відображається, що саме за ініціативи сторони захисту, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та з врахуванням встановлення її винуватості за Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, ОСОБА_2 та її захисником Деміновим О.І. заявлено про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин, а саме з підстав п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згода ОСОБА_2 як обвинуваченої на закриття кримінального провадження, саме з підстав закінчення строку давності, та зазначення що їй як обвинуваченій відомо і зрозуміло, що закриття кримінального провадження із зазначених підстав не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності, зазначено за змістом вказаної Ухвали (т. 1 а.с. 4).

Зазначене також узгоджується із позицією Верховного суду викладеною у Постанові від 26.03.2020 р. у справі № 730/67/16-к, де Верховний Суд зазначив, що «визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину».

Також, у Постанові у справі № 455/229/17 від 11.11.2020 р. Верховний Суд також зазначив, що дотримання умов, передбачених ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає «Більше того, твердження апеляційного суду про неможливість застосувати звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності через те, що обвинувачена не визнала своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення також не ґрунтується на вимогах закону. Дотримання умов, передбачених частинами 1, 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України».

Таким чином, застосування ст. 49 КК України, як то закриття кримінального провадження, тобто з нереабілітуючих підстав, настає не зважаючи на визнання або невизнання своєї винуватості обвинуваченої особи у скоєнні кримінального правопорушення.

Крім того, при розгляді питання про закриття кримінального провадження пов`язаного із загальними положеннями КК України та КПК України, які передбачають, що звільнити від кримінальної відповідальності з цієї підстави можливо за нереабілітуючих обставин, лише особи, яка вчинила злочин, тобто є винною, що відображено за змістом ст.. 44, 49 КК України, та є безумовно обставиною, яку при наданні згоди на закриття кримінального провадження, в тому числі і з підстав передбачених ст. 49 КК України, як то звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що в даному випадку в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, підтверджує що ОСОБА_2 як обвинувача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, здійснюючи свій захист за участі двох професійних адвокатів, знала та/або повинна була знати на час надання такої згоди та підтримання заявленого клопотання про застосування ст. 49 КК України.

Крім того, з приписів КПК України прямо не передбачено обов`язку суду при закритті провадження встановлювати вину особи, однак це випливає із самої суті інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності: звільняється лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

А тому позиція сторони відповідача, щодо необхідності доведення винності ОСОБА_2 , з посиланням на Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, та не прийняття висновків зроблених як то судом першої інстанції при ухвалення Вироку, не може бути прийнята судом, і спростовується приписами КПК України, як то ст.ст. 44, 49 КК України, які застосовуються виключно до особи що вчинила кримінальне правопорушення.

Так, згідно до ч. 3 ст. 285, ч. 2 ст. 286, п. 8 ч. 1 ст. 287 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати лише, чи не заперечує підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

При цьому, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, то закриття не допускається, а кримінальне провадження продовжується в загальному порядку.

А тому, суд приходить до висновку що позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 ґрунтуються на приписах ст.ст. 22, 1177 ЦК України, є обґрунтованою.

Щодо розміру завданої шкоди, то згідно до враховуючи приписи ст.. 1192 ЦК України, суд виходить з того, що як встановлено заявляючи позовні вимоги за своє життя потерпілий ОСОБА_4 зазначав, що грошові кошти передані за придбання квартири 8900 доларів США станом на 06 липня 2013 року, що було підтверджено і встановлено в ході судового розгляду в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002143, та знайшло своє відображення в Ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 3).

Жодного спростування заявлених позовних вимог, крім не визнання позову, стороною відповідача в ході судового розгляду не здійснено.

В той же час, згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. А згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

А згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Судом під час розгляду кримінальної справи в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002143, в частині позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 заявлених до ОСОБА_2 як то відшкодування завданої матеріальної шкоди у сумі 238 520 гривень (8 900 доларів США х 26.8 гривень за 1 долар США, за курсом НБУ станом на час події 06.07.2013 року = 238 520 гривень) визнано законними, такими, що підтверджені поясненнями свідків, такими, що підлягають повному задоволенню, як майнова шкода, завдана майну фізичної особи, особою, яка її завдала.

Тому, враховуючи встановлені обставини Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, як то обставини встановлені рішенням суду першої інстанції Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, звільняють сторону позивача від доведення обставин встановлених в судовому рішенні апеляційної інстанції, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть актовий запис № 353 від 05 квітня 2021 року проведений Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т. 2 а.с. 58), залучена до участі спадкоємиця ОСОБА_3 , як донька померлого спадкодавця ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину відкриту на час смерті батька, має право і на підтримання заявлених за життя спадкодавця вимог щодо відшкодування завданої йому майнової шкоди у розмірі 246530 гривень, які були заявлені спадкодавцем на час своєї смерті, як викладені в його позовній заяві в редакції станом на 04 березня 2019 року (т. 1 а. с. 22), в порядку ст..ст. 1216, 1218, 1223, 1230, 1269 ЦК України.

А тому, оцінюючи підстави та обґрунтування заявлених позовних вимог, сукупність фактичних даних, доказів досліджених та встановлених під час судового розгляду, як то встановлення що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002143 за обвинувачення ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав, як то особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (ст. 44, 49 КК України), з врахуванням встановлених обставини Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, та що у склад спадщини відкритої на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 увійшло право вимоги на відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 246530 гривень, яка прийнята спадкоємицею ОСОБА_3 , а тому суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги, які підтримуються ОСОБА_3 , як спадкоємицею ОСОБА_4 , підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

8.Судові витрати.

Враховуючи, що позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню, а тому згідно до приписів ст.. 141 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню - 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 30 копійок в оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 «про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином», - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

- 246530 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот тридцять) гривень 00 копійок у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави:

- 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень 30 копійок в оплату судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складений 10 лютого 2023 року.

Суддя Івченко Т. П.