ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 752/7890/22
провадження № 2/753/1853/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати,-

встановив:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

До суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі - відповідач), про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 04.09.2018 вона працювала на посаді доцента кафедри парламентаризму та політичного менеджменту Інституту публічного управління та адміністрування Національної академії державного управління при Президентові України по строковому трудовому договору згідно наказу №643-ос від 03.09.2018.

30.06.2021 була звільнена із займаної посади в порядку переведення до Київського національного університету імені Тараса Шевченка відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №438-ос від 18.06.2021.

З 01.07.2021 по 31.12.2021 вона знаходилась у трудових відносинах з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка.

07.11.2021 керівництво Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка ознайомило її з роз`ясненнями щодо відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю вакцинації.

В подальшому, наказу про її відсторонення від роботи роботодацем прийнято не було, через що позивач продовжувала виконувати свої трудові відносини згідно трудового договору у повному обсязі, проте з 08.11.2021 по 31.12.2021 їй не була нарахована та виплачена заробітна плата.

31.12.2021 вона була звільнена з посади доцента кафедри публічної політики Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка, водночас роботодавець не здійснив повного розрахунку при звільненні за період з 08.11.2021 по 31.12.2021.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь ненараховану та невиплачену заробітну плату за період з 08.11.2021 по 31.12.2021 у сумі 20 272 грн. 13 коп.; стягнути середній заробіток за весь час затримки у розрахунку з 01.01.2022 по 07.11.2022 у сумі 118 711 грн. 90 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 236 грн. 35 коп.

Відповідач подав відзив до суду, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказав, що 08.11.2021 позивача було ознайомлено з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, про що свідчить її підпис про ознайомлення з даним повідомленням. Наказом ректора університету від 08.11.2021 року №08-4352-04 позивача було відсторонено від роботи з 08.11.2021 у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю. Позивач відмовилась ставити підпис про ознайомлення з наказом, про що було складено відповідний акт. Отже, після 08.11.2021 позивач не виконувала свої трудові обов`язки. Враховуючи вищевикладене, відсторонення від роботи позивача, відбулось в межах та в порядку, визначеному законодавством, тому підстави для виплати заробітної плати у розмірі 20 272,13 грн. за період з 01.11.2021 по 31.12.2021 - відсутні. Відповідно відсутні й підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій заперечувала, щодо викладених обставин у відзиві та просила задовольнити позов. Вказувала, що про наявність наказу про відсторонення вона дізналася лише в грудні 2022 року. Стверджувала, що відповідач її з наказом про відсторонення не ознайомлював, а вона в свою чергу, не відмовлялася від його підписання. Після ознайомлення про існування такого наказу, вона звернулася до суду з вимогою про визнання його незаконним та скасування. Просила об`єднати вказану справу зі справою за її позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 08.11.2021 № 08-4352-04 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Відповідач, у свою чергу, подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Послався на те, що доводи позивача є хибними, оскільки зміст наказу про її відсторонення було оголошено позивачу 08.11.2021. Заява позивача від 12.11.2021 підтверджує факт існування наказу про відсторонення ще в листопаді 2021 року.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.10.2022 позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.11.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів звернення до суду з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання незаконним та скасування наказу Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 08.11.2021 № 08-4352-04 про відсторонення та відкриття провадження у справі, суд відмовляє у клопотанні про об`єднання справ в одне провадження.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.

Позивач з 04.09.2018 працювала на посаді доцента кафедри парламентаризму та політичного менеджменту Інституту публічного управління та адміністрування Національної академії державного управління при Президентові України по строковому трудовому договору згідно наказу № 643-ос від 03.09.2018.

30.06.2021 позивач була звільнена із займаної посади в порядку переведення до Київського національного університету імені Тараса Шевченка відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №438-ос від 18.06.2021.

Згідно витягу з наказу Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 08-2364/04 від 24.06.2021, ОСОБА_1 з 01.07.2021 по 31.12.2021 прийнято на посаду доцента (0,5 ставки) кафедри публічної політики Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка за переведенням з Національної академії державного управління при Президентові України на умовах строкового договору до проведення конкурсу, з оплатою від посадового окладу 15717,39 грн. (за рахунок спеціального фонду-освіта), з 01.12.2021 з оплатою від посадового окладу 17029,81 грн. Цим же наказом установлено доплату в розмірі 15% посадового окладу (за рахунок спеціального фонду-освіта) за науковий ступінь та надбавку в розмірі 30 % посадового окладу (за рахунок спеціального фонду-освіта) за вислугу років (стаж педагогічної роботи).

31.12.2021 ОСОБА_1 була звільнена з посади доцента кафедри публічної політики Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Київського національного університету імені Тараса Шевченка за п. 2 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу №08-4908-04 від 13.12.2021.

08.11.2021 позивачу вручено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, про що свідчить її підпис. Згідно наказу Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 08.11.2021 № 08-4352-04 ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08.11.2021 у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю, - без збереження заробітної плати.

ІV. Оцінка cуду.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 08.11.2021 по 31.12.2021; стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку з 01.01.2022 по 07.11.2022 та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості(стаття 129 Конституції України).

Згідно ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас, згідно зі ст..1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Конституційний Суд України, в рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Зі змісту заяв по суті справи, а також доданих до них доказів вбачається, що позивач згідно наказу № 08-4352-04 від 08.11.2021 була відсторонена від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти СОVID-19 без збереження заробітної плати.

Не оспорюючи наказ про відсторонення, позивач стверджує, що в період з 08.11.2021 по 31.12.2021 вона виконувати свої трудові обов`язки згідно трудового договору у повному обсязі.

Водночас вказані твердження спростовуються письмовими доказами, зокрема витягом з табеля обліку робочого часу за листопад-грудень 2021 року.

Крім того, 08.11.2021 за поданням в.о. завідувача кафедри публічної політики Н.Корчак, було проведено заміну викладача ОСОБА_1 на консультації та іспиті з дисципліни «технології парламентської діяльності» 10.11.2021 та 11.11.2021 у зв`язку з відстороненням останньої з 08.11.2021 через відсутність вакцинації. Вказане підтверджується екзаменаційною відомістю № 21.85 від 11.11.2021, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідач, заперечуючи проти вимог позову вказав, що з наказом про відсторонення позивач була ознайомлена 08.11.2021, шляхом оголошення його змісту, що підтверджується Актом від 08.11.2021 за підписом членів комісії: в.о. директора Навчально-наукового інституту публічного управління та державної служби Комахи В.Л., заступника в.о. директора з науково-педагогічної роботи Гури В.Л., заступника в.о. директора з науково-педагогічної роботи Легкого С.В. Зі змісту Акту вбачається, що ОСОБА_1 було оголошено наказ від 08.11.2021 № 08-4352-04 про відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти СОVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. ОСОБА_1 отримала повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 та підписала його, а підписатися про ознайомлення з наказом від 08.11.2021 № 08-4352-04 та тримати його копію відмовилася.

Позивач, звертаючись в суд за захистом свого права, висуваючи позовну вимогу про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 08.11.2021 по 31.12.2021 у сумі 20 272 грн. 13 коп., всупереч ст. 81 ЦПК України, не надала належних доказів про виконання нею у спірний період своїх трудових обов`язків, за яку відповідач зобов`язаний провести оплату.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тому тут не йдеться про звільнення з роботи. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правило такому працівникові заробітна плата не виплачується.

Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим від роботи, у разі якщо наказ про відсторонення не визнаний недійсним та не скасований.

Враховуючи, що наказ Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 08.11.2021 № 08-4352-04 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати є чинним, вимоги позову про нарахування та виплату заробітної плати за період з 08.11.2021 по 31.12.2021, коли фактично позивач не виконувала свої трудові обов`язки, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Більш того, якщо буде встановлено, що в порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, належним способом захисту є стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині нарахування та стягнення з відповідача заробітної плати за період з 08.11.2021 по 31.12.2021, у зв`язку з безпідставністю вимог, а відтак відсутні підстави і для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 236 грн. 35 коп., оскільки, така вимога є похідною і залежить від вирішення питання стосовно основної вимоги, яка за висновками суду задоволенню не підлягає.

V. Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовив, судові витрати понесені позивачем на відповідача не покладаються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.02.2023.

Суддя: