ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/14845/21

провадження № 22-ц/818/306/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2022 року, ухвалене суддею Подус Г.С., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

В обгрунтування позову зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Вказує, що внаслідок неповної та несвоєчасної оплати відповідачами наданих послуг за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 58 825,39грн., яка підлягає стягненню на користь підприємства. Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню три проценти річних у розмірі 1905,07грн., а також інфляційні втрати у сумі 3 883,29грн.

З урахування викладеного просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2021 року у сумі 58 825,39грн., інфляційні втрати у розмірі 3 883,29грн., 3% річних у розмірі 1 905,07грн., а також стягнути судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2022 року позов КП «Харківські теплові мережі» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 58 825,39грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь КП «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати у розмірі 3883,29 грн., 3% річних у розмірі 1905,07грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь КП «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 270грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове законне рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції їх не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Також зазначає, що за ними дійсно мала місце заборгованість за послуги з теплопостачання. Проте, позивачем у своєму позові не було враховано сплачені ними суми, а саме у квітні та жовтні 2018 року, у вересні 2019 року, у січні, лютому червні та грудня 2020 року. Крім того, заявлені позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності у три роки. З огляду на це вважають, що у задоволенні позовних вимог за період з 01 серпня 2017 року по 27 вересня 2018 року має бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія судів не може, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «ХТМ».

За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даних про статус квартири, в якій проживають відповідачі, матеріали справи не містять і таких доказів сторони не надали.

Позивач у справі КП «ХТМ», як виконавець комунальних послуг, надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Правила).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону позивач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. (ч. 1 ст. 10 Закону).

Частиною 3 статті 16 Закону передбачено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв.

Відповідно до п. 6 Правил послуги повинні відповідати:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору;

з централізованого опалення - нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку;

з централізованого водовідведення - нормативам з відведення стічних вод за умови підтримання відповідного стану приміщень будинку та прибудинкової території.

Місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування мають право тимчасово визначати інші норми споживання, кількісні та якісні показники та режими надання послуг в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік послуг, що надаються споживачеві, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (п. 7 Порядку).

Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Порядку).

Відповідно до п. 21 Порядку у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Підпунктом 1 п. 30 Порядку унормований обов`язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки.

Як вбачається з наданої позивачем відомості про нарахування та оплати за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, заборгованість відповідача за послуги, які надає КП «ХТМ», за період з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2021 року у сумі 58 825,39грн.

Також, позивачем були нараховані за вказаний період інфляційні втрати у розмірі 3 883,29грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 905,07грн

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

З приводу наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами зазначено наступне.

Так, в апеляційній скарзі відповідачі зазначають, що позивачем при наведенні розрахунку вказаної заборгованості не було враховано сплачені ними суми, а саме у квітні 2018 року та жовтні 2018 року, у вересні 2019 року, у січні, лютому червні та грудня 2020 року, на підтвердження чого ними до апеляційної скарги долучені копії квитанції про сплату комунальних послуг.

Крім того, просили суд апеляційної інстанції застосувати позовну давність, оскільки заявлені позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності у три роки. При цьому, зазначають, що не могли скористатися даним право, оскільки не повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).

Отже, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Матеріали справи свідчать, що розгляду справи судом першої інстанції проводився в порядку спрощеного провадження.

З огляду на те, що чинним законодавством допускається розгляд справ такої категорії у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, суд першої інстанції розглянув справу саме за такими правилами, судове засідання не проводилось, а відповідного клопотання про участь у судовому засіданні від відповідачів не надійшло.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що не є в свою чергу порушенням прав позивача на судовий захист.

Разом з тим, із змісту статті 187 ЦПК України вбачається, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Статтею 190 ЦПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Згідно положень ч.6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як свідчать матеріали справи судом першої інстанції на адресу відповідачів направлялися копії позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами. Разом з тим, останні були не вручені відповідачам з відміткою на конверті - за закінченням терміну зберігання.

З викладеного вбачається, що відповідачі не отримували копій ухвали про відкриття провадження у справі разом з примірниками позовної заяви, а тому не знали про перебування на розгляді даної справи у суді, а отже не могли скористатися своїм процесуальним правом в тому числі на заявлені клопотання про застосування позовної давності та долучення доказів на спростування позовних вимог.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву відповідачів про застосування строку позовної давності та прийняти долучені відповідачами до апеляційної скарги докази сплати комунальних послуг.

Матеріли справи свідчать, що 27 вересня 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги за період 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2021 року, що виходить за межі трирічного строку позовної давності

Доказів переривання трирічного строку позовної давності матеріли справи не містять.

Таким чином, період заборгованості за який підлягає нарахуванню та стягненню заборгованість з відповідачів за теплопостачання буде з 27 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року (в межах позовних вимог), що не заперечується відповідачами.

Інша частина позовних вимог, а саме за період з 01 серпня 2017 року по 26 вересня 2018 року включно задоволенню не підлягає, оскільки заявлена поза межами позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, розмір заборгованості з теплопостачання за період з 27 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року становив 43 593,41грн., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Що стосується наданих відповідачами квитанцій про сплату комунальних послуг, то як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останні були враховані під час його складання та обраховуванні розміру наявної за відповідачами заборгованості.

А тому доводи відповідачів, що під час складання позивачем розрахунку заборгованості не було враховано сплачені ними суми - є помилковими.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг відповідачі виконували не належним чином, тому з останніх на підставі ч.2 ст.625 ЦК України підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який виконаний позивачем на суми нараховані за період з жовтня 2018 року по серпень 2021 року.

За таких, обставин стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 3 883,29 грн. та 3% річних у розмірі 1 905,07грн., оскільки період нарахування знаходиться в межах позовної давності.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, що КП «Харківські теплові мережі» при поданні позовної заяви сплачено 2 270грн. судового збору.

Таким чином, з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» в рівних частках підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 676,01грн. (66 883,75грн. - заявлені позовні вимоги : 49 381,77грн. задоволені позовні вимоги = 1,3544 частина задоволених вимог; 2 270грн. : 1,3544= 1 676,01грн.

За подання апеляційної скарги апелянтами сплачено судовий збір в розмірі 3 405грн.

Таким чином, з КП «Харківські теплові мережі» на користь відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 891,03грн. (66 883,75грн. заявлені позовні вимоги : 17 501,98грн. вимоги у задоволенні яких позивачеві відмовлено = 3,8214 частина вимог в задоволенні яких відмовлено; 3 405грн. : 3,8214 = 891,03грн.).

Отже, різниця судового збору складає 784,98грн. = (1 676,01грн. - 891,03грн.), яка підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2022 року - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (юридична адреса: вул. Мефодіївська, буд.11, м. Харків, ) заборгованість за надання послуг з теплопостачання за період з 27 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 43 593,41грн., інфляційні втрати в розмірі 3 883,29грн. та 3% річних в розмірі 1 905,07грн., а усього 49 381,77грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (юридична адреса: вул. Мефодіївська, буд.11, м. Харків, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі по 784,98грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова