Дата документу 19.01.2023Справа № 554/1029/22
Провадження № 2/554/1203/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Сорока Ю.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування ,-

встановив:

04.02.2022 р. ОСОБА_3 звернулась до Октябсрького районного суду м.Полтави із позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, в якому просила суд скасувати рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною.

В обгрунтування позову вказувала, що 12 червня 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , від вказаного шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати разом з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття; на утримання ОСОБА_6 в сумі 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття; на утримання ОСОБА_3 в сумі 3500 грн. щомісячно до досягнення трирічного віку ОСОБА_7 , а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки додаткові витрат на лікування ОСОБА_4 в сумі 43 643, 50 грн. щорічно, поки не буде знята інвалідність. У зв`язку із системним невиконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків у тому числі невиконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року, в частині сплати аліментів та додаткових витрат на лікування, у лютому 2021 року ОСОБА_3 була змушена звернутися до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей. Дізнавшись про наміри ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з метою створення ілюзії небайдужості до дітей, звернувся до служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено та визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: за попередньою домовленістю з матір`ю спілкування батька з дітьми кожні перші та треті або другі та четверті вихідні місяця субота та неділя з 12:00 год. до 16:00 год. та один будній день з 18:00 год. до 20:00 год з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з респіраторною хворобою COVID-19, не порушуючи режим дня дітей, турбуючись про стан їх здоров`я. Вважала, що рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 30 від 25.01.2022 року не обґрунтоване, прийняте з порушенням чинного законодавства, без врахування інтересів дітей, без врахування їхнього стану здоров`я, прихильності дітей до батька, ставлення батька до дітей, наявності спору який вирішується в судовому порядку та інших суттєвих обставин, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

04.07.2022 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшли пояснення у справі, де останній вважав рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 25.01.2022 року № 30 «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною» є цілком законним та обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

05.09.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи в судове засідання не зв`явився.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як було встановлено в судовому засіданні, третя особа ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження.

Сторони пребували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу дітей залишено проживати разом з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей та дружини.

ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради з письмовою заявою щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 30 від 25 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено та визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: за попередньою домовленістю з матір`ю спілкування батька з дітьми кожні перші та треті або другі та четверті вихідні місяця субота та неділя з 12:00 год. до 16:00 год. та один будній день з 18:00 год. до 20:00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з распіраторною хворобою COVID-19 не порушуючи режим дня дітей, турбуючись про стан їх здоров`я.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Згідно п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дітей, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України.

Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві стосуються її незгоди спілкування батька з дітьми.

Таким чином, доводи позивача про те, що рішення комісії прийняте з порушення норм є безпідставні та необґрунтовані.

Суд критично оцінює твердження позивача, що оскаржуване розпорядження є незаконним та таким, що прийняте виключно на користь батька, при прийнятті рішення про визначення способу участі батьком дитини, не враховано думку матері, не допитано свідків.

Суд, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.М.Бугрій