Справа № 347/1264/19
Провадження № 2/347/2/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області у складі: Головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Борисової О.М.

з участю адвоката Гусак М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Косівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: головне управління Держгеокадастру, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Косівської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Косівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: головне управління Держгеокадастру, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку мотивуючи тим, що відповідно до технічного паспорту на квартиру що знаходиться у власності та Свідоцтва про право спільної (сумісної) власності, зареєстрованого Коломийським МБТІ в кн.№2069 за реєстровим № 125 від 18 жовтня 1993 року, Будинкової книги про прописку громадян №177 від 16.07.1994 року, Будівельного паспорту на будівництво господарських споруд №98 від 31.05.2001 року, вона - ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку (на дві сім`ї) та прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд, в т.ч. огорожі навколо її господарства та частково незавершеної будівництвом будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 .

Згідно Акту про право власності на землю за №591 від 1994 року з належними до нього додатками а саме: Рішення Косівської міської ради народних депутатів N18 від 24 грудня 1993 року, плану розташування земельної ділянки та погодження земельної ділянки, Рішення №132 виконкому Косівської міської ради від 22 вересня 1999 року та Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №049782 від 31 грудня 1999 року, вона, ОСОБА_4 являється власником близько 0,0881га. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 призначеної для будівництва та обслуговування вище вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд. Отримані правовстановлюючі документи ніким не оскаржувались та є чинними і в даний час.

З метою здійснення державної реєстрації свого права власності на вказану земельну ділянку, присвоєння їй кадастрового номера та внесення запису про неї, як належної їй на праві власності, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно чинних на даний час вимог земельного законодавства, вона замовила та 15.02.2019 року виготовила у проектній організації ФОП « ОСОБА_5 » Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно даних цієї технічної документації, а саме кадастрового плану з відображення в ньому каталогів координат поворотних точок земельної ділянки, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів, периментру ділянки, тощо, сформована площа її земельної ділянки визначена проектантом та викладена в натурі (на місцевості), виходячи з фактичного її використання нею в даний час, загальною площею - 0,0588га.

За даними кадастрового плану, Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, Схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів на місцевості та іншими даними тех.документацїї з описами меж, - вказані суміжні з моєю земельної ділянкою землевласники (землекористувачі).

З числа зазначених суміжних землевласників (землекористувачів) у межі її земельної ділянки від букви «Б» до букви «В» зазначений гр. ОСОБА_2 з належною йому земельною ділянкою кадастровим номером :02:011:0408, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вона пред`явила для погодження та для підпису в цьому акті всім суміжними з її земельною ділянкою землевласниками (землекористувачами). Всі суміжні землевласники (землекористувачі) підписали їй зазначений Акт прийому-передачі межових знаків, а гр. ОСОБА_2 відмовився від підпису без будь-яких обгрунтованих і законних підстав.

Вказаний факт став приводом для її звернення до Косівської міської ради із заявою від 08.04.2019 року з додатком всіх необхідних документів в якій просила погодити межі її земельної ділянки від «Б» до «В», - оформити відповідний висновок та затвердити їй технічну документацію із землеустрою. Проте, отримала листом №288 від 22.04.2019 року відмову. Також її було повідомлено, що ОСОБА_2 з 2018 року є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:011:0408, цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0195га.

При вирішенні питання про причини відмови ОСОБА_2 у підписанні їй Акту прийому- передачі межових знаків на зберігання, останній показав їй, а також це підтвердила міська рада 22.03.2019 року копії Рішення тридцять третьої сесії сьомого демократичного скликання Косівської міської ради №2.21-33 від 24 грудня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що Косівська міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_6 вирішила не заперечувати останньому у влаштуванні заїзної дороги (дорога загального користування) з АДРЕСА_4 , до його власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_5 .

Вказане рішення міської ради і стало причиною відмови ОСОБА_2 у підписанні їй Акту прийому- передачі межових знаків на зберігання, а також дане рішення є причиною відмови міської ради задовольнити її заяву від 08.04.2019 року про погодження меж земельної ділянки від «Б» до «В».

В поданій заяві до Косівської міської ради від 25.03.2019 року, вона зазначила, що не погоджуюся з вище вказаним Рішенням міської ради від 24.12.2018 року про надання згоди ОСОБА_2 на влаштування заїзної дороги (дорога загального користування) з провулку Шевченка до його житлового будинку по АДРЕСА_5 , також що вона такої згоди на це не давала, оскільки реальне влаштування такої заїзної дороги не є можливим взагалі, так як території вільної земельної ділянки комунальної власності там немає, такий заїзд взагалі не передбачений і генеральним планом цієї території міста Косів. що також порушує її права, як власника на належну їй земельну ділянку.

Вважає, що оспорюване нею рішення Косівської міської ради не може залишитися чинним і підлягає скасуванню як незаконне. Просить позов задоволити.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Косівської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування мотивуючи тим, що позивачка за основним позовом посилається на той факт, що вона є законним власником земельної ділянки площею 0,0881 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 та право власності на вказану землю виникло в неї на законних підставах. В свою чергу він є одним із межівників господарства ОСОБА_1 і йому належать житловий будинок в АДРЕСА_5 та земельна ділянка площею 0,0195 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер :02:011:0408 за цією ж адресою. Вказані об`єкти нерухомості подарував йому дід ОСОБА_7 , про що свідчать відповідні правочини. Оскільки до його будинку не має окремого заїзду і на даний час до свого помешкання він може дістатися лише через подвір`я своїх батьків з АДРЕСА_3 , то свого часу він звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією облаштувати заїзд з провулку Шевченка. Остання відмовила йому, мотивуючи тим, що то її земля. Тому він змушений був звернутись із заявою до Косівської міської Ради, яка рішенням №2.21-33 від 24 грудня 2018 року надала йому дозвіл у влаштуванні заїзної дороги ( дорога загального користування ) з АДРЕСА_4 до власного житлового будинку, який знаходиться АДРЕСА_5 . Раніше там був майданчик загального користування.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , в свою чергу незаконно приватизувала вказаний майданчик загального користування до свого господарства, що стало підставою його відмови від підпису їй акту прийому-передачі межівних знаків в технічній документації із землеустрою. Також із цих же підстав не підписав їй межі землекористування в 1993 році і його дід ОСОБА_7 , як тодішній межівник по лінії Е-Є.

Вказані грубі порушення законодавства при первинній передачі в 1993-1994 роках у власність ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_6 ) призвели і до подальших порушень при продовженні приватизації в 1999 році.

Крім того, відповідно до Державного акту про право власності на землю серії ІФ №08- 01-2/000758 від 1999 року ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 площею 0,0632 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. Після проведення уточнення лінійних промірів земельної ділянки ОСОБА_1 виявилось, що фактичне землекористування останньої земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 збільшилось на 0,0086 га, за рахунок земель комунальної власності м.Косова, а саме - за рахунок майданчика загального користування, який фактично б мав бути заїзною дорогою до його господарства за адресою АДРЕСА_3 .

Наведені обставини свідчать про те, що фактично порушені його права як належного землекористувача, в тому числі і з точки зору пожежної безпеки до його будинку мусить бути заїзд, тобто заїзна дорога.

Таким чином, поспішне оформлення первинних документів в 1993-1994 роках при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_6 ) та незаконна приватизація останньою майданчика загального користування, що суперечить містобудівній документації та генеральному плану міста Косова, виключають можливість існування Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №049782 від 31 грудня 1999 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0632 га в АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_1 ) та є підставою для його скасування як незаконного. Просить зустрічний позов задоволити а в основному позові ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки-відповідачки в справі ОСОБА_1 адвокат Гусак М.М. вимоги основного позову підтримав з підстав викладених в позовній заяві яку просив задоволити в повному обсязі, вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача, Косівської міської ради в судове засідання не з`явився , подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі (а.с.154 т.1). Вимоги основного позову ОСОБА_1 не визнає покладається на розсуд суду, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 . Косівська міська рада визнає та просить задоволити.

Представник третьої особи за основним позовом ГУ Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання (а.с.95-99 т.1) про розгляд справи без їх участі та при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 визнала та підтримала викладені вимоги ОСОБА_1 , які просила задоволити в повному обсязі.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вимоги основного позову заперечив, який вважає необґрунтованим та безпідставним, просить відмовити в його задоволенні. До нього підходила дочка позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 , щоб він підписав, як межівник, технічну документацію на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_1 . При ознайомленні із наданою йому для підпису технічною документацією позивачки він виявив, що розмір її земельної ділянки збільшився на 80 м.кв. а тому він відмовився від підпису та погодження меж. Частина земельної ділянки на приватизацію якої претендує позивачка раніше належала до комунальної власності м.Косів а саме була майданчиком загального користування, та не підлягає приватизації. Його дідусь ОСОБА_7 поділив земельну ділянку, яка належала йому на праві власності, а саме частину належної йому земельної ділянки подарував в його користь. На цій частині, отриманої в дар, земельної ділянки він після отримання відповідного дозволу на реконструкцію господарських будівель, побудував житловий будинок. Оскільки для належного користування житловим будинком необхідний заїзд, він звернувся в Косівську міську раду про дозвіл на влаштування заїзної дороги. Наданий Косівською міською радою дозвіл на користування дорогою не порушує прав позивачки в справі. Вимоги зустрічного позову підтримав з підстав викладених в позовній заяві, яку просить задоволити в повному обсязі а в позові ОСОБА_1 просить відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, а також представника позивачки- адвоката Гусак М.М., свідка ОСОБА_8 , оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні основного та зустрічного позовів за наступних підстав:

Ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці в справі за основним позовом ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0881 га. Вказаний факт стверджується: Рішенням Косівської міської ради народних депутатів N18 від 24 грудня 1993 року (75 зв.т.1) , плану розташування земельної ділянки та погодження земельної ділянки (а.с.76 т.1), Рішення №132 виконкому Косівської міської ради від 22 вересня 1999 року (а.с.77 т.1) та Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №049782 від 31 грудня 1999 року (а.с.89 т.1).

Вказана, належна позивачці в справі за основним позовом, ОСОБА_1 , земельна ділянка 0,0881га. знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та призначена для будівництва та обслуговування вище вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_1 з метою здійснення державної реєстрації свого права власності на вказану земельну ділянку, присвоєння їй кадастрового номера та внесення запису про неї, як належної їй на праві власності, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно чинних на даний час вимог земельного законодавства, замовила та 15.02.2019 року виготовила у проектній організації ФОП « ОСОБА_5 » Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається із долученої позивачкою в справі ОСОБА_1 , технічної документації (а.с.78-81 т.1) а саме кадастрового плану з відображенням в ньому координат поворотних точок земельної дяянки, таблиці довжин ліній та дирекційних кутів, периментру ділянки, тощо, сформована площа її земельної ділянки визначена проектантом та викладена в натурі (на місцевості), виходячи з фактичного її використання нею в даний час, загальною площею - 0,0588га. Однак суміжний землекористувач ОСОБА_9 відмовився від підпису межових знаків.

В свою чергу позивачка ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_2 з 2018 року є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:011:0408, цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0195га.

Із оскаржуваного позивачкою за основним позовом ОСОБА_1 рішення тридцять третьої сесії сьомого демократичного скликання Косівської міської ради №2.21-33 від 24 грудня 2018 року, вбачається, що Косівська міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_6 вирішила не заперечувати останньому у влаштуванні заїзної дороги (дорога загального користування) з АДРЕСА_4 , до його власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_5 .

Таке рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та просить його скасувати, так як про надання згоди ОСОБА_2 на влаштування заїзної дороги (дорога загального користування) з провулку Шевченка до його житлового будинку по АДРЕСА_5 , вона не давала, оскільки реальне влаштування такої заїзної дороги є неможливим взагалі, так як території вільної земельної ділянки комунальної власності там немає, такий заїзд взагалі не передбачений і генеральним планом цієї території міста Косів. що також порушує її права, як власника на належну їй земельну ділянку.

Однак вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими письмовими доказами, а саме - прийнятим оспорюваним позивачкою рішенням Косівської міської ради №2.21-33 від 24 грудня 2018 року, яким не заперечується ОСОБА_2 у влаштуванні заїзної дороги (дорога загального користування) з АДРЕСА_4 , до його власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_5 , що фактично не порушує прав на користування позивачкою належною їй земельною ділянкою.

В даному випадку, на думку суду, позивачка не позбавлена свого права на користування належною їй земельною ділянкою відповідно до цільового призначення.

Прийняте Рішення Косівської міської ради від 24.12.2018 року, яким «не заперечено» ОСОБА_2 у влаштуванні заїзної дороги (дорога загального користування) з АДРЕСА_4 , до його власного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_5 , не є дозвільним документом, так як вказаним рішенням останньому фактично не надано дозволу на влаштування заїзду.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Косівської міської ради на найближчій сесії розглянути та затвердити Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0588 га за адресою АДРЕСА_1 та така не підлягає задоволенню, оскільки позивачка звернулася із відповідною заявою до Косівської міської ради в якій просила погодити межі земельної ділянки від «Б» до «В», - оформити відповідний висновок та затвердити їй технічну документацію із землеустрою. Така заява ОСОБА_1 знаходиться на розгляді Косівської міської ради та остаточного рішення по ній не прийнято а відтак вимоги позивачки є передчасними.

Ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до вимог ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ст..ст. 15, 16, 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник,який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

У ст.152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N 7, зі змінами,, внесеними згідно із Постановою Верховного Суду N2 від 19.03.2010,зазначено, що згідно зі статтею 158 ЗК України, суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Пунктом 11 вищезгаданої Постанови роз`яснено , що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

За вищенаведених підстав суд вважає вимоги позивачки ОСОБА_1 такими, що не підлягають до задоволення оскільки Косівською міською радою фактично не прийнято остаточного рішення по її заяві .

Що стосується пояснень третьої особи ОСОБА_3 яка зазначає , що прийняття оспорюваного позивачкою рішення Косівської міської ради від 24.12.2018 року порушує право її матері, позивачки в справі, а також і її право як землекористувача, то вказаний факт нічим не підтверджений та не заслуговує на увагу, оскільки земельною комісією Косівської міської ради не склаладались відповідні акти в підтвердження того, що вказаним рішенням ОСОБА_9 чинять перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_10 чи її матері , позивачці ОСОБА_1 .

Крім того заява ОСОБА_1 про затвердження її проекту землеустрою фактично по суті не розглянута та остаточного рішення Косівською міською радою не прийнято.

Непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Косівська міська рада повноважна розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 із можливістю визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача. Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок.

Таким чином відмова ОСОБА_2 від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачкою в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.

На задоволення клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гусак М.М. судом ухвалою суду від 08.10.2020 року (а.с.10-11 т.2) було призначено земельно-технічну експертизу.

Експертом Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернуто матеріали вказаної цивільної справи із письмовим повідомленням про неможливість надання висновку судової земельно-технічної експертизи за № 2433/20-28 від 07.06.2021 року (а.с.29-31 т.2) за недостатністю матеріалів і документів для проведення експертизи.

Що стосується заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання недійсним Державного Акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №049782 від 31 грудня 1999 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0632 га в АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_1 ) а також скасування рішення Косівської міської ради народних депутатів N018 від 24 грудня 1993 року про передачу ОСОБА_1 , у приватну власність земельної ділянки 0,0881 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_2 (теперішня АДРЕСА_1 ) та такі не підлягають задоволенню оскільки не порушують прав позивача.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що по заяві ОСОБА_1 він виготовляв технічну документацію на приватизацію нею земельної ділянки. Працюючи в Косівській міській раді він в присутності членів земельної комісії Косівської міської ради та ОСОБА_1 проводили на місці обміри земельної ділянки. Також при проведенні обмірів запрошувались і сусіди суміжні землекористувачі. При проведенні первинного обміру було ним допущено технічну помилку, неточність в площі 0, 0632 га, а тому постала потреба в повторному переобмірі земельної ділянки та рішенням виконкому Косівської міської ради було затверджено точний розмір земельної ділянки ОСОБА_11 . На той час обміри проводились приблизно та не точно, на даний час обміри проводяться більш точно а тому розміри земельної ділянки підлягали уточненню. Чи впливала технічна помилка в Державному акті ОСОБА_1 на права суміжного землекористувача ОСОБА_2 не може сказати. Фактично всі обміри проводились комісією Косівської міської ради і за наявності земель комунальної власності , чи майданчика загального користування, були б зауваження та таку земельну ділянку не передавали б приватну власність . Попередньо в позивачки мав були акт наділу земельної ділянки . Підпис на державному акті ОСОБА_1 його а копія технічної документації зберігаються в архіві міської ради. Без проведення повторних обмірів на місці встановити чи відповідає розмір земельної ділянки розміру вказаному в Державному акті візуально неможливо.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.7 Розділ X Перехідні положення ЗК України від 25 жовтня 2001 року №2768-III громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 393 ЦК України власник майна, права якого порушено внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом місцевого самоврядування має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.

Разом із тим позивач за зустрічним позовом, не надав суду доказів порушення його прав позивачкою, що виражається в вільному та безперешкодному праві користування останнім належною йому земельною ділянкою в тому числі і заїзною дорогою до свого господарства. ОСОБА_2 не наведено обґрунтувань, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою чи заїзною дорогою а відтак в задоволенні вимог останнього слід відмовити.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Стаття 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Суд звертає увагу, що оспорюваний ОСОБА_2 державний акт I- ІФ №049782 від виданий ОСОБА_1 31 грудня 1999 року та оспорюване останнім рішення прийнято на сесії Косівської міської ради за №18 від 24 грудня 1993 року.

В свою чергу позивач за зустрічним позовом набув права власності на суміжну із ОСОБА_1 , земельну ділянку розміром 0,0195 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинк , господарських будівель в споруд, після укладення 28.22.2015 року договору дарування земельної ділянки його дідом ОСОБА_7 в його, ОСОБА_2 користь. А відтак станом на 1993 рік та 1999 рік права останнього не могли бути порушеними.

Про порушення прав землевористувач, попередній власник ОСОБА_7 не заявляв вимог а ні до ОСОБА_1 суміжного землекористувача а ні до Косівської міської ради.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Про поновлення та підставність пропуску позивачем ОСОБА_2 загального строку позовної давності останнім не заявлено, що серед іншого також є підставою для відмови в заявленому ним позові.

На підставі наведеного,ст.ст. 3, 15, 16, 321, 386, 391, 393, ЦК України, ст.ст. 12, 81, 103, 107, 120-122, 152-155 , 186 ЗК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Косівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: головне управління Держгеокадастру, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Косівської міської ради, усунення перешкод в оформленні документів про право власності на земельну ділянку відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Косівської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на землю та скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.