Справа № 183/1199/22
№ 2/183/753/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
за участю секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, Будинкоуправління № 2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третіми особами - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, Будинкоуправління № 2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що йому у 2004 року було видано ордер № 163 на право заняття квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає з серпня 2020 року, що підтверджується актом від 09 лютого 2022 року та не являється її власником.Адрес проживання ОСОБА_2 позивачу не відомо.
Крім того, зазначеним житлом не користується та не сплачує комунальні послуги, але залишається зареєстрованою в ньому.
Позивач наполягає на тому, що сам по собі факт реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_2 , порушує його права та ставить у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду з цим позовом /а.с.2-3/.
Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі /а.с. 13/.
Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі /а.с.10/.
Відповідач відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі /а.с.14/.
Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Представник третьої особи Будинкоуправління № 2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с. 9/.
Судом встановлено, що на підставі ордеру № 163 від 23 грудня 2004 року ОСОБА_1 на сім`ю, яка складається із: дружина ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Гвардійською КЕЧ району було надано право на заняття житлової площі - квартири АДРЕСА_2 /а.с.7/.
В зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 18.02.2021 року № 27 /а.с.5/.
Суду надано копію акту перевірки фактичного проживання (не проживання) в квартирі АДРЕСА_2 , складений 09.02.2022 року депутатом Черкаської селищної ради округу № 2, у відповідності до якого мешканці будинку (сусіди) підтвердили той факт, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована, але не проживає за вищевказаною адресою з 2020 року /а.с.6/.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України).
17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Оцінивши зібрані у справі докази і з`ясувавши обставини спору, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі більше шести місяців.
Поважних причин, передбачених ст. 71 ЖК України, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом не встановлено.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові.
Як зазначає позивач у своєму позові, відповідач ОСОБА_2 в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_2 не проживає, житлом не користується, не сплачує комунальні послуги, житлом взагалі не цікавиться, її особистих речей в квартирі немає.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме: визнання ОСОБА_2 , 1980 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 ., оскільки вона не проживає в житловому приміщенні понад шість місяців, а отже, втратила право користування ним, з підстав, визначених ст. 71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, Будинкоуправління № 2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.