Справа № 454/529/19 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2840/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.,

з участю - представника апелянтів - адвоката Огорілко Ю.В., прокурора Сеніва О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Семенюком Романом Андрійовичем на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року, у справі за заявою першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2019 року перший заступник керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області звернувся в суд із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_3 відумерлою.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року заяву задоволено:

визнано відумерлою спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 та складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5185 га, що знаходиться на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області;

передано вказану ділянку територіальній громаді Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області.

Рішення суду в апеляційному порядку в листопаді 2022 року оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не брала участі в розгляді справи, але вважають, що судовим рішенням вирішено питання про їх права та обов`язки. Зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено без встановлення дійсних обставин справи, оскільки на час смерті ОСОБА_3 з нею проживали її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 , який є батьком осіб, що подали апеляційну скаргу. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його дружина (мати осіб, що подали апеляційну скаргу) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи неповнолітніми, як на момент смерті ОСОБА_3 , так і на момент смерті ОСОБА_5 проживали разом з ним, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину, зокрема, ОСОБА_5 після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, після смерті їхнього батька ОСОБА_5 . Наведене свідчить про відсутність підстав для визнання спадщини після смерті їхньої бабці відумерлою.

В апеляційній скарзі просять рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити Червоноградській місцевій прокуратурі в задоволенні заяви.

В січні 2023 року від керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10 (провадження № 61-6686св21) вказано, що «законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду».

Тобто, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою (пункт 8 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Згідно із статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до статті 337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Аналіз зазначених норм матеріально та процесуального права дає підстави дійти висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Також, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Верховний Суд зазначає, що однією із передумов набуття територіальною громадою права власності на спадкове майно є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (частина перша статті 1277 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права має застосовуватися судом при вирішенні питання, чи порушені рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, поставленого в окремому провадженні, права особи, яка подала апеляційну скаргу, на таке рішення у справі.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 2-о-36/08 (провадження № 61-14000св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Частинами другою - четвертою статті 1273 ЦК України встановлено, що фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).

Звертаючись до суду із заявою про визнання майна (а саме земельної ділянки), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відумерлою спадщиною, перший заступник керівника місцевої прокуратури зазначав, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку ніхто не прийняв, спадкова справа, після її смерті не заводилась. На підтвердження цих доводів прокурором додано до заяви інформаційні довідки зі Спадкового реєстру.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , якій на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5185 га, що знаходиться на території Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області.

На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

На день її смерті за цією ж адресою також бути зареєстровані, окрім інших осіб: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (син), внук: ОСОБА_1 (2006 року народження) і внучка: ОСОБА_2 (1999 року народження).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_5 за цією ж адресою були зареєстровані його діти: ОСОБА_1 (2006 року народження) та ОСОБА_2 (1999 року народження).

На день смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були неповнолітні.

Доказів, що ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини, як і доказів, що його діти, апелянти по справі, у встановлений законом строк відмовились від прийняття спадщини після його смерті, матеріали справи не містять.

Такі обставини, які не спростовані в суді апеляційної інстанції прокурором, свідчать про те, що особи, які подали апеляційну скаргу є спадкоємцями за спірним майном померлої ОСОБА_3 , після прийняття спадщини їх батьком ОСОБА_5 , та смерті останнього, а також свідчать про існування спору між ними та органом місцевого самоврядування, в інтересах якого прокурором подано заяву про визнання спадщини відумерлою.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, оскільки із матеріалів справи вбачається, що наявний спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження, а наявність оскаржуваного рішення є перешкодою для апелянтів в процесі оформлення своїх спадкових прав.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/6125/16 (провадження № 61-1384св21).

Розглянувши справу за заявою першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в порядку окремого провадження за наявності спору про право, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень, тобто не може вважатися судом, встановленими законом, в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

При цьому Європейський суд з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області про визнання спадщини відумерлою - залишенню без розгляду.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 641/2666/19 (провадження № 61-12617св20).

Водночас заявнику необхідно роз`яснити, що залишення без розгляду заяви не позбавляє його права на подання до суду позову на загальних підставах - у порядку позовного провадження.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Керуючись статтями 259, 268, 294, 367, 368, 374, 377, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Семенюком Романом Андрійовичем задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року скасувати.

Заяву першого заступника керівника Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області про визнання спадщини після смерті ОСОБА_3 відумерлою залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич