Справа № 466/3551/17 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/2574/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 28 жовтня 2016 року її батько ОСОБА_2 , працівник відділу господарства ЛКП «ТФ «Львівсрецкомунтранс», згідно правил внутрішнього трудового розпорядку прийшов на роботу, перевдягнувся та став виконувати свої функції та обов`язки з 08.00 год і під розвантажування контейнерів був придавлений останньою пачкою контейнерів.

Прибувши на місце події, швидка медична допомога забрала потерпілого, однак при транспортуванні до лікарні її батько ОСОБА_2 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Вказувала, що по факту трагічної загибелі її батька наказом Головного управління Держпраці у Львівській області №218-НВ від 01 листопада 2016 року була створена комісія для проведення розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год. 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс».

За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт та складуванні 24 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляду на транспорті та зв`язку ОСОБА_3 виявлено наступні порушення:

- роботодавець не організував своєчасної розробки та затвердження схеми складування, розміщення площадок складування на території підприємства;

- не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію технологічного транспортного засобу (автонавантажувача типу 40814, завод. № 58165, номерний знак НОМЕР_1 );

- до керування автонавантажувачем допускаються працівники, які не мають посвідчення на право їх керування;

- не проведено щорічного технічного огляду автонавантажувача;

- на підприємстві відсутній дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки та інші.

Також зазначала, що проаналізувавши пояснювальні записки, протоколи опитування свідків та інших осіб причетних до нещасного випадку, лист ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18.11.2016 р. № 2858, та інші матеріали комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з мийником ОСОБА_2 стався на території підприємства в робочий час, при виконанні завдань поставлених керівником, тому відповідно до пункту 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, даний нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом і на нього складається акти за формою Н-1 та Н-5.

Відповідно до висновку комісії, створеної для розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та викладений в актах форми Н-1 та Н-5 від 30 листопада 2016 року, вказані причини що привели до нещасного випадку, а саме вказані дії або бездіяльність, які призвели до нещасного випадку:

- ОСОБА_4 , завідуючий господарством ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - не забезпечив належне виконання посадових обов`язків (не забезпечив безпеку та здоров`я оточуючих людей в процесі виконання вантажно-розвантажувальних робіт, визначив місце проведення вантажно-розвантажувальних робіт нерівне з вибоїнами, асфальтно-бетонне покриття місцями зношене з трав`яним покровом), чим порушив п. 2.13 Посадової інструкції для завідуючого господарством, затвердженої директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 15.01.2016 р., п.2 розділу 3 Вимог до місць проведення вантажно-розвантажувальних робіт, території підприємства, виробничих будівель і споруд, Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт НПАОП 0.00-1.75-15.

- п. 2. 13 «Дбає про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі будь-яких робіт та під час перебування на території підприємства».

- п.2 «Місця проведення вантажно-розвантажувальних робіт повинні бути рівні, мати тверде, рівне покриття та ухил не більше 5%».

Також в акті форми Н-5, розділ 6 Висновок комісії (дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку) вказується, що її батько ОСОБА_2 , мийник ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - знаходився в стані алкогольного сп`яніння 2,39% (проміле), чим порушив вимогу абзацу 7 підпункту 8.1. розділу 8 Правил внутрішнього розпорядку, затвердженого директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 04.01.2016 р. - не вживати алкогольні напої, наркотичні, токейчні та інші речовини в робочий час.

Стверджувала, що в неї, з приводу цього факту (допуску працівника в стані сп`яніння до роботи), виникає закономірне питання стосовно виконання керівним складом підприємства своїх посадових обов`язків, оскільки як працівника, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння (2,39% проміле) допустили до виконання своїх виробничих функцій, чому її батько, який працював мийником, виконував вантажно-розвантажувальні роботи, тобто роботи, які виходять за межі виробничих функцій мийника.

На її, думку,вказані обставини підтверджуюь той факт, що головною причиною нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого загинув її батько, є невиконання керівним складом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» своїх службових обов`язків та грубе порушення норм трудового законодавства України.

Просила ухвалити рішення, яким стягнути з ЛКП «ТФ «Львівспецконтранс» на її користь 150 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, - задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» судовий збір в доход держави в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс».

В апеляційній скарзі покликається на те, що за відсутності протиправної поведінки в діях посадових осіб Відповідача не можна говорити про їх причинний зв`язок зі шкодою, оскільки правомірні дії не завдають шкоди.

Вказує, що під час досудового розслідування та з показів свідків зрозуміло, що однозначно невідомо внаслідок чого саме відбулося падіння контейнерів. Не виключено, що причиною падіння могли бути дії самого ОСОБА_2 , який з невідомих причин затримався біля контейнерів та був в напівсидячому положенні в момент падіння контейнерів, можливо з інших незалежних від волі осіб причин саме одна з стопок контейнерів «впала, враховуючи, що поруч було розміщено ще кілька аналогічних стопок контейнерів на тому ж самому місці складування з аналогічною поверхнею і кутом нахилу, тобто причиною загибелі ОСОБА_2 міг бути трагічний збіг обставин.

Також зазначає, що в постанові про закриття кримінального провадження зазначається: однозначно вказати причину загибелі працівника не можливо в зв`язку із багатьма факторами, тобто ніхто з присутніх не бачив як це сталося, працівник, який загинув перебував в стані алкогольного сп`яніння.

На думку скаржника, що дії посадових осіб Відповідача не є неправомірними (що встановлено досудовим розслідуванням), відсутня вина цих осіб, а також немає безпосереднього причинного зв`язку між діями та шкодою (смертю ОСОБА_2 ), тому відсутні підстави для відшкодування шкоди, що передбачені як обов`язкові ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 20 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який станом на 28 жовтня 2016 року перебував у трудових відносинах з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс, де обіймав посаду мийника у відділі господарства цього підприємства.

28 жовтня 2016 року працівники відділу господарства цього підприємства згідно правил внутрішнього трудового розпорядку прийшли на роботу, переодягнулись і виконували свої функціональні обов`язки з 08.00 год.

Близько 15 год. завідувач відділу господарства ОСОБА_4 отримав повідомлення від менеджера з логістики ОСОБА_6 про прибуття вантажівки з контейнерами в кількості 65 штук, яка прибула з м. Луцька Волинської області. Для проведення вантажно-розвантажувальних робіт ОСОБА_4 залучив електрозварника ОСОБА_7 та мийника ОСОБА_2 (батька позивача ОСОБА_1 ).

ОСОБА_4 , провівши цільовий інструктаж з ними щодо виконання вантажно- розвантажувальних робіт при розвантажуванні з автомобіля порожніх контейнерів для ПЕТ пляшок, видав їм засоби індивідуального захисту, а саме: каски та жилети. Після проведення інструктажу ОСОБА_4 визначив місце складування контейнерів та разом з ОСОБА_2 і ОСОБА_7 приступили до розвантажування вищевказаних контейнерів.

Контейнери були на кузові автомобіля в упаковці по п`ять штук в кожній. Розвантажування контейнерів здійснювали лаповим автонавантажувачем типу 40814 вантажопідіймальністю 5 тон, водій автонавантажувача ОСОБА_8 по сумісництву, а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_7 розмішували упаковки з контейнерами на площадці.

Після розвантажування та складування трьох упаковок, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пішли виконувати роботи для підготовки під розвантаження четвертої упаковки з контейнерами. Тим часом ОСОБА_2 залишився біля контейнерів, які були поскладовані на площадці.

Відійшовши від площадки на 2-3 метра, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 почули дзвін металу та крик ОСОБА_2 . Повернулись назад вони побачили ОСОБА_2 придавленого останньою пачкою контейнерів.

Підбігши до місця падіння контейнерів, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відкинули контейнери та повідомили керівництво про нещасний випадок.

На місце, де стався нещасний випадок, прибули механік автотранспорту ОСОБА_9 та економіст ОСОБА_10 , які надали долікарську медичну допомогу. Механік ОСОБА_9 перев`язав бинтом голову постраждалого ОСОБА_2 та викликав бригаду швидкої медичної допомоги.

Прибувши на місце, швидка медична допомога забрала потерпілого. При транспортуванні ОСОБА_2 до лікарні він помер в автомобілі швидкої допомоги.

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями учасників процесу, долученими до справи копіями Акту форми Н-1 від 30 листопада 2016 року. Акту форми Н-5 від 30 листопада 2016 року, показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та учасниками справи не оспорюються.

Також встановлено, що з метою проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год. 15 хв. на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 01 листопада 2016 року №218-НВ була створена комісія у складі:

голови комісїї - Михайлюка Василя Олексійовича начальника відділу розслідування, аналізу та обліку аварій і виробничого травматизму Головного управління Держпраці у Львівській області;

членів комісії:

Маляренко Галини Миколаївни страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму відділення ВД ФССНВ в м. Львові;

Сала Сергія Андрійовича заступника в.о. директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради;

Бека Любомира Івановича завідувача сектором охорони праці Львівської обласної організації профспілки працівників житлового комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України;

Стефанишина Тараса Михайловича директора Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс»;

Фігури Олени Володимирівни голови профкому Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс».

За результатами роботи цієї комісії було складено Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року та Акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Зі змісту Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року вбачається, контейнер для ПЕТ пляшки має розміри 1,16х1,03х1,20 м, вага приблизно 30 кг, висота вкладки, що складається з п`яти контейнерів становить 2.65 м. За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт та складуванні 24 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляду на транспорті та зв`язку ОСОБА_3 було виявлено наступні порушення:

- роботодавець не організував своєчасної розробки та затвердження схеми складування, розміщення площадок складування на території підприємства;

- не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію технологічного транспортного засобу (автонавантажувача типу 40814, завод. № 58165, номерний знак НОМЕР_1 );

- до керування автонавантажувачем допускаються працівники, які не мають посвідчення на право їх керування;

- не проведено щорічного технічного огляду автонавантажувача;

- на підприємстві відсутній дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки та інші.

Крім цього, зі змісту вищевказаних Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 р. о 15 год.15 хв. на ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 30 листопада 2016 року та Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року вбачається, що за висновком комісії, створеної для розслідування нещасного випадку, основною причиною нещасного випадку зазначена організаційна причина, а саме неналежне виконання посадових обов`язків завідувачем господарством ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» ОСОБА_4 , який не забезпечив безпеку та здоров`я оточуючих людей в процесі виконання вантажно-розвантажувальних робіт, визначив місце проведення вантажно-розвантажувальних робіт нерівне з вибоїнами, асфальтно бетонне покриття місцями зношене з трав`яним покровом, чим порушив п. 2.13 Посадової інструкції для завідуючого господарством, затвердженої директором ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» від 15.01.2016 р., п.2 розділу 3 Вимог до місць проведення вантажно-розвантажувальних робіт, території підприємства, виробничих будівель і споруд Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт НПАОП 0.00-1.75-15.

В якості супутної причини настання нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_2 , у вищевказаних актах зазначено перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння 2.39 % (проміле), що підтверджується листом КЗ ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18 листопада 2016 року №2858, чим порушено вимогти абзацу 7 підпункту 8.1 Розділу 8 «Правил внутрішнього трудового розпорядку», затверджених наказом директора ЛКП «ТФ «Львівспекомунтранс» від 04 січня 2016 року.

Зі змісту зазначених вище актів від 30 листопада 2016 року, складених комісією за результатами розслідування нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого настала смерть батька позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , також убачається, що станом на 28 жовтня 2016 року ЛКП «ТФ «Львівспецкомунатранс» не мало дозволів органів Держпраці на експлуатацію автонавантажувача типу 40814, заводський №58165 номерний знак Т3301 ЛВ, та на виконання робіт підвищеної небезпеки і на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки, водій цього автонавантажувача ОСОБА_8 який працював за сумісництвом, був допущений до керування цим автонавантажувачем без відповідного посвідчення на право керування ним, та, крім цього, автонавантажувач типу 40814 не був зареєстрований в установленому порядку.

Необхідність наявності таких дозволів та наявності водієм спеціального посвідчення на право керування автонавантажувачем була передбачена «Правилами будови і безпечної експлуатації навантажувачів», затвердженими наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №306 від 31.12.2008 року і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 03.02.2009 року за №103/16119, які були чинними станом на 28 жовтня 2016 року.

У зв`язку з встановленими порушеннями, комісією у вищевказаних Акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, зі смертельним наслідком від 30 листопада 2016 року та Акті №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 листопада 2016 року, вказані заходи щодо усунення причин нещасного випадку, виконання яких доручено новому директору ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» ОСОБА_12 , який був призначений на посаду після нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть батька позивача ОСОБА_1 .

Положеннями статті 23 ЦК України визначено - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Крім цього втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання ОСОБА_13 будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тяжкість.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що головною причиною нещасного випадку під час виконання трудових обов`язків, внаслідок якого загинув батько позивачки було невиконання керівним складом ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» своїх службових обов`язків та порушення останніми норм трудового законодавства.

За вказаних обставин, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки ОСОБА_1 , характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини смерті ОСОБА_2 , істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, яка втратила турботу та підтримку близької людини, істотність вимушених змін у її житті через втрату рідної людини, необхідність впродовж тривалого періоду затрачати свій час на захист свого права на відшкодування моральної шкоди, ступінь вини відповідача в заподіянні шкоди, суд першої інстанції, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 100 000 грн. моральної шкоди, заподіяною смертю батька.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.