ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/706/21
Номер провадження 2/292/6/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року смт. Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Лотуги В.Ф

при секретарі судового засідання Саламатовій О.М.

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Остапчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Пулини цивільну справу за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Пулинська державна нотаріальна контора та орган опіки та піклування Пулинської селищної ради про визнання недійсними правочинів,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовами, вимоги по яких уточнені у заявах від 19.04.2022 та 17.11.2022, і просить визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 18.01.2020 будинку АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, № 49 від 18.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 21.01.2020 будинку АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, № 52 від 21.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.11.2019 Господарським судом Житомирської області відкрито провадження по справі № 906/1145/19 за його позовною заявою до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 238 306,15 грн.

27.02.2020 Господарським судом Житомирської області прийнято рішення про часткове задоволення його позову до відповідача про стягнення коштів в сумі 200 000 грн. та 3000 грн. судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 залишено без задоволення, а рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_3 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020.

Зазначає, що 21 січня 2020 року ОСОБА_3 згідно договорів, подарував дочкам будівлі по АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_1 , які посвідчені державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори.

На підставі вищевказаних договорів дарування Пулинською державною нотаріальною конторою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, відповідно до яких власниками вказаного майна є дочки відповідача.

Вважає вказані договори дарування недійсними, оскільки відповідач, відчужуючи належне йому майно був обізнаний про наявність господарського провадження та про існування позову про стягнення з нього коштів, а тому передбачав для себе негативні наслідки у випадку задоволення судом позовних вимог та виконання судових рішень шляхом звернення стягнення на спірне майно.

Оспорювані правочини укладені між особами, які є близькими родичами, батько та доньки, які були обізнані про можливі негативні наслідки у випадку задоволення його позовів та оспорюванні договори дарування вчинені з метою ухилення від виконання обов"язку сплатити йому кошти, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов"язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Таким чином, укладення відповідачем безоплатних договорів дарування у короткий проміжок часу після відкриття провадження у господарській справі призвело до неможливості звернення стягнення на відчужене майно, оскільки інше майно у відповідача відсутнє

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 15.11.2021, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

11.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, оскільки він має автомобіль КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 440 960 грн., після реалізація якого коштів вистачить для погашення заборгованості, тому він не може вважатися неплатоспроможним і ознаки фраудаторного правочину відсутні.

13.01.2022 судом об`єднано в одне провадження справу №292/705/21 провадження 2/292/18/22 та справу № 292/706/21 провадження 2/292/19/22, з присвоєнням об`єднаній справі єдиного унікального номера № 292/706/21.

19.04.2022 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій зазначає, що згідно з засвідченою копією оскаржуваного договору дарування від 21.01.2020 №52, будинку АДРЕСА_1 , який наданий за ухвалою суду Пулинською державною нотаріальною конторою, стороною оскаржуваного договору є обдарована ОСОБА_5 . Про ім"я обдарованої особи стало відомо після ознайомлення 28.03.2022 з вказаним договором дарування у справі. Не змінюючи підстави позову, він змінює предмет позову та просить визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 18.01.2020 будинку АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, №49 від 18.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 21.01.2020 будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :06:004:0021, розташовану під будинком АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, № 52 від 21.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 03.10.2022 до участі в розгляді справи залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу по АДРЕСА_1 .

17.11.2022 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просить не змінюючи підстави позову визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 18.01.2020 будинку АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, № 49 від 18.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 21.01.2020 будинку АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори, № 52 від 21.01.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , стягнути з відповідачів солідарно на його користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ухвали суду від 24.11.2022 по даній справі замінено первісного відповідача в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 належним відповідачем в особі - ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06.12.2022, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з"явилися, останній надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, позов задовільнити у повному обсязі.

Відповідач/законний представник малолітніх осіб та малолітні відповідачки в судове засідання не з"явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином через представника, а також за допомогою Інтернету та мессенджеру Viber, і шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник відповідача/законного представника малолітніх осіб в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Пулинської селищної ради в судовому засіданні щодо вирішення даного позову поклалася на розсуд суду.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Пулинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника відповідача/законного представника малолітніх осіб та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 18.01.2020, укладеного між ОСОБА_6 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_3 (дарувальник), з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , які діяли як законні представники малолітньої ОСОБА_4 (обдаровувана), дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а обдаровувана прийняла у власність житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 та розміщені на земельній ділянці площею 0,1052 га., кадастровий номер :06:004:0023, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.2 а.с.188-189).

З договору дарування від 21.01.2020, укладеного між ОСОБА_6 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_3 (дарувальник), з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , які діяли як законні представники малолітньої ОСОБА_5 (обдаровувана), вбачається, що дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а обдаровувана прийняла у власність нежитлові будівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 та розміщенні на земельній ділянці площею 0,1744 га., кадастровий номер :06:004:0021, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (т.3 а.с.39-40).

Відповідно до ухвали Господарського суду Житомирської області від 04.11.2019, позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 238 306,15 грн. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (т.1 а.с.71-73).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 16.03.2020 в справі № 906/1145/19, без змін. У постанові зазначено, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 позов ФОП ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 200 000 грн. попередньої оплати. Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 16 березня 2020 року було покладено на відповідача 20142 грн. 16 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (т.1 а.с.74-83, т.4 а.с. 25-30).

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_3 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 27.02.2020 у справі №906/1145/19 (т.1 а.с.84, т.4 а.с. 22-24).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 12.05.2021 та 19.05.2021, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності згідно договору дарування від 18.01.2020 ОСОБА_4 , нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка кадастровий номер :06:004:0021 за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності згідно договору дарування від 21.01.2020 ОСОБА_5 (т. 1 а.с.85-90, т.2 а.с.91).

Згідно листів управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) № 2534/1/34/2021 від 24.04.2021 та Пулинського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) № 19.14/11186 від 17.12.2021, для виконання судових наказів №906/1145/19 від 25.11.2020, виданих Господарським судом Житомирської області про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 200 000 грн. попередньої оплати, 3000 грн. судового збору та 20142,16 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, виконавчою службою постійно здійснюється перевірка майнового стану боржника. Зокрема, встановлювалися рахунки наявні в банках та накладався арешт на них, направлялися до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України та подання до відділення поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. Під час проведення виконавчих дій виявлено реєстрацію за боржником сільськогосподарської техніки - два причепи, на які державним виконавцем накладено арешт та зареєстровано обтяження, а 20.01.2021 оголошено в розшук. Зареєстрованих за боржником транспортних засобів не встановлено (т.1 а.с.212-215, 247-248).

Відповідно до листа Пулинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) № 18.14/9708 від 03.11.2022, у них на виконанні перебувають виконавчі провадження по виконанню судових наказів № 906/1145/19 від 25.11.2020, виданих Господарським судом Житомирської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 200 000 грн. попередньої оплати, 3 000 грн. судового збору та 20 142,16 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. На виконання рішення стягнуто з боржника на користь стягувача лише 3151,80 грн. (т.3 а.с.227).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України (надалі ЦК)) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 ст. 626 ЦК визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 ЦК, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Положеннями ст. 203 ЦК передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим, виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними. До таких дій, зокрема, відноситься укладення договору дарування майна на користь близьких родичів з метою уникнення від зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілому, з метою приховування майна від накладення на нього арешту тощо.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч. 5 ст. 203 ЦК, що, за правилами ст. 215 цього Кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК.

Згідно зі статтею 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК).

Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина 1 статті 722 ЦК).

Так, у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 755/17944/18 сформульовано висновок "фраудаторності", який включає в себе обов`язкові складові: момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за борги); контрагента з яким боржник вчиняє оспорюваний договір, ціну.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц вказано, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, ВС урахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

На переконання ВС, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Суд констатує, що договори дарування від 18 та 21 січня 2020 року укладені відповідачем на користь малолітніх дочок, мають ознаки фраудаторного правочину, оскільки містять в собі всі три елементи, які притаманні таким договорам.

Позивачем доведено, що ОСОБА_3 відчужуючи належне йому на праві власності майно своїм малолітнім дочкам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був обізнаний про наявність на розгляді в Господарському суді Житомирської області справи за позовом ФОП ОСОБА_2 про стягнення 238 306,15 грн, а тому міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення позову та виконання судового рішення, що вказує навіть те, що договори були укладені у короткий проміжок часу після відкриття провадження у справі.

Крім того, судом встановлено, що при укладенні 18 та 21 січня 2020 року оспорюваних правочинів ОСОБА_3 діяв як дарувальник, так і представник обдарованих неповнолітніх, а тому його воля не відповідала зовнішньому її прояву та вона не передбачала реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, а його дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду.

Посилання у відзиві на позовну заяву на ту обставину, що договори дарування не можуть визнаватися недійсними, оскільки у власності ОСОБА_3 є вантажний автомобіль КАМАЗ вартістю 440 960 грн., після реалізація якого коштів вистачить для погашення заборгованості, суд вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують встановлених судом даних щодо фіктивності укладених правочинів. Натомість, іще раз підтверджують недійсність договорів, оскільки ОСОБА_3 під час розгляду справи не вжив жодних заходів на сплату позивачу стягнутих коштів, у тому числі і за рахунок реалізації вказаного автомобіля, якого також приховав, що слідує з доводів позивача та даних з виконавчої служби.

Відповідачем/законним представником малолітніх осіб ОСОБА_3 та його представником суду не надано доказів, що під час укладення спірних договорів його внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, та що сторони договорів передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами.

Відповідачем у справі не доведено суду, що його дії, як сторони договорів дарування, не направлені були на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що вказані договори дарування суперечать вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та інтересам ОСОБА_2 , оскільки в момент їх вчинення дарувальник мав на меті лише уникнути звернення стягнення на це майно, тому такі договори суд визнає недійсними.

Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

Рішенням Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договори про надання правничої допомоги та протоколи погодження гонорару від 11.08.2021, в п.3 яких зазначено, що розмір гонорару в загальній сумі 40 000 грн. підлягає сплаті клієнтом на протязі 5 днів з дня набуття рішення законної сили.

Враховуючи, що позивачем надано суду протоколи погодження гонорару, а відповідачем та його представником неспівмірність витрат не заперечувалась, суд вважає, що ОСОБА_2 надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 40 000 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено повністю, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2724 грн., суд стягує з відповідача ОСОБА_3 , оскільки відповідачки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є малолітніми.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 211, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позови ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Пулинська державна нотаріальна контора та орган опіки та піклування Пулинської селищної ради про визнання недійсними правочинів, задовольнити.

Визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 18 січня 2020 року житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори за № 49 від 18 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати недійсним з дня його укладення договір дарування від 21 січня 2020 року нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Пулинської державної нотаріальної контори за № 52 від 21 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 судовий збір в сумі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідачі:

1) ОСОБА_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

2) ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

1) Пулинська державна нотаріальна контора, знаходиться за адресою: 12001, вул.Шевченка, 116, смт.Пулини, Житомирський район, Житомирська область, .

2) орган опіки та піклування Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, знаходиться за адресою: 12001, вул. Незалежності, 13, смт.Пулини, Житомирський район, Житомирська область, .

Повний текст рішення складений 31 січня 2023 року.

Суддя В. Ф. Лотуга