ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/3420/22

провадження №22-ц/822/73/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Одинака О. О., Перепелюк І.Б.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника заінтересованої особи Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1

учасники справи:

заявник ОСОБА_2

заінтересована особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Чернівецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки

апеляційна скарга Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2022 року, головуючий в суді першої інстанції Войтун О.Б.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

ОСОБА_2 у червні 2022 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зазначав, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 на початку січня 2022 року змінила своє місце проживання, виїхавши до Російської Федерації.

Починаючи з 07 січня 2022 року неповнолітній ОСОБА_4 постійно проживає з батьком ОСОБА_2 та перебуває на повному його утриманні.

Встановлення факту проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 та самостійне виховання ОСОБА_2 неповнолітньої дитини необхідно для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не позбавлення дитини батьківського піклування та охорони його прав, свобод та інтересів.

Просив встановити факт, що має юридичне значення, що неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує дитину віком до 18 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено факт, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Чернівецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_2 відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Вважає недоведеним, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 з січня 2022 року не виконує батьківські обов`язки.

Зазначає, що неповнолітній ОСОБА_4 не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , актом обстеження житлово-побутових умов, затвердженим начальником служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І.Л. від 17 травня 2022 року встановлено проживання дитини без реєстрації.

Також рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 24 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.293, п.6 ч.1 ст.315, ч.2 ст.315 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , встановлення факту, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про доведеність проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 та перебування на його утриманні, перебування матері ОСОБА_3 за межами території України.

Водночас судом першої інстанції зазначено про необхідність встановлення факту, оскільки ОСОБА_2 є військовозобов`язаним та має право на отримання відстрочки від призову під час мобілізації.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих

обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області актовим записом №164, розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 24 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради від 18 квітня 2022 року №Д527 у квартирі116 по АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

За актом обстеження житлово-побутових умов, затвердженим начальником служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І.Л. від 17 травня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у квартирі116 по АДРЕСА_2 з січня 2022 року зі слів батька.

Відповідно до інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України від 8 вересня 2022 року зареєстровано виїзд ОСОБА_3 8 лютого 2022 року та 27 травня 2022 року.

Згідно довідки Чернівецької загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів №1 від 18 квітня 2022 року №01-12/87 ОСОБА_4 навчається в 6-а класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 укладено декларацію з лікарем ОСОБА_5 комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка» Чернівецької міської ради.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2ст. 293 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що « в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15 «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин не можливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Згідно з частинами 1, 3 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказується, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи чи організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявнику та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Отже, суд повинен притягувати до участі в розгляді справ окремого провадження всіх заінтересованих осіб.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження.

Однак аналіз ч. 4 ст. 294 ЦПК України дає змогу зробити висновок, що поняття заінтересованих осіб в окремому провадженні обмежено за змістом. Заінтересованими є лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В теорії права спір про право визначається як особливий вид правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків. Зміст таких правовідносин становлять взаємні права та обов`язки сторін спору про право щодо його урегулювання з метою визначення взаємних прав та обов`язків у спірних регулятивних або охоронних правовідносинах у судовому порядку, або з використанням позасудових процедур.

Вказане узгоджується із висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 02 березня 2016 року у справі №6-35863ск15.

За змістом наведених положень закону окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Встановлення факту не повинно пов`язуватися з наступним вирішенням спору про право та впливати на обсяг цивільних прав та обов`язків в інших правовідносинах третіх осіб, які не були залучені до участі у справі як заінтересовані особи. Інакше така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а відповідний факт, за наявності спору про право, має бути встановлений у справі в порядку позовного провадження.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 638/2475/13-ц (провадження № 61-14906св18).

Заявник просив встановити факт, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та факт, що ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За правилами ч.1 ст.23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, в тому числі чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

У пункті 50, 51 постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 822/2446/17 Верховний Суд зазначив, що правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, а тому можливо застосувати аналогію поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: неперебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджують наявність статусу «одинокий батько».

Згідно з ч. 2 Порядку надання відпустки при народженні дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 року № 693, одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 року № 693 визначений порядок встановлення статусу «одинокий батько» на підставі: свідоцтва про смерть матері; рішення суду про позбавлення матері батьківських прав; рішення суду про визнання матері безвісно відсутньою або оголошеною померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області актовим записом №164, розірваний.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 24 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, заява ОСОБА_2 щодо встановлення факту, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та факт, що ОСОБА_2 самостійно утримує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впливає на обсяг прав та обов`язків матері ОСОБА_3 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не була залучена до участі у справі як заінтересована особа.

За таких обставин суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі заінтересованою особою ОСОБА_3 .

Оцінка судами обґрунтованості заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, по суті, має відбуватися за участі всіх заінтересованих осіб.

За обставин не залучення до участі у справі заінтересованою особою матері неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, на порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги, які мають вирішуватися за належного складу учасників справи.

Якщо б рішення суду першої інстанції стосувалося прав та інтересів особи, яка не брала участі у її розгляді, суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позову саме з тих підстав, що до участі у справі не залучено усіх учасників справи, зокрема належних відповідачів, не надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог по суті спору, оскільки питання про обґрунтованість позовних вимог у такому випадку мало б вирішуватися судом під час вирішення справи по суті за належного складу учасників справи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 659/954/18.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 17 лютого 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді О. О. Одинак

І. Б. Перепелюк