Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

16 лютого 2023 року

Справа № 635/647/23

Провадження № 2 /635/252/2023

Суддя Харківського районного суду Харківської області Карасава І.О., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (далі-позивач), в інтересах якої діє її представник ОСОБА_1 (далі- представник позивача), звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 (далі-відповідач ) про розірвання договору та стягнення грошових коштів.

У позовній заяві просить суд розірвати договір б/н від 10 лютого 2021 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 191 274,87 грн.

15 лютого 2023 року представником позивача ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, в якій просить накласти арешт та заборонити відчуження автомобіля Volkswagen Passat, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати у власність позивачу виріб, а позивач зобов`язавсяприйняти виріб та оплатити його на умовах договору. На виконання умов договору позивачем було передавно відповідачу кошти у сумі 166 940,00 грн. Проте, відповідач свої зобов`язання виконав не у повному обсязі та за ним обліковується заборгованість у розмірі 152 200,00 грн. (без урахування штрафних санкцій. Зазначає, що відповідач зобов`язався виконати взяті на себе зобов`язання протягом 45 днів, починаючи з 26 січня 2022 року. Станом на день складання заяви про забезпечення позову строк прострочення зобов`язання складає майже рік. Згідно відомостей Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справі України регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області, відповідач є власником транспортного засобу Volkswagen Passat, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Представник позивача зазначає, що у позивача існують побоювання, що відповідач, дізнавшись про існування відносно нього судового провадження про стягнення грошових коштів може переоформити вказаний автомобіль на третіх осіб з метою уникнення звернення стягнення на нього, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам статті 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановлені фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 1, 2 частині 1 статті 150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідами заборони вчиняти певні діїї.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник зазначив, що для ефективного захисту прав позивача, співмірним та обгрунтованим заходом забезпечення позову є накладення арешту на транспортний засіб Volkswagen Passat, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлення заборони на відчуження вказаного автомобілю. У разі невжиття вказаного заходу забезпечення позову, та при задоволенні позовної заяви, виконання рішення суду може бути унеможливлене через можливість відчуження відповідачем транспортного засобу третім особам, що в свою чергу призведе до порушення прав та інтересів позивача.

Натомість судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які пов`язані з розірванням договору б/н від 10 лютого 2021 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо виготовлення на замовлення кухонних меблів, гардеробу, дверей та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 191 274,87 грн. за цим договором. Таким чином, предметом позову є розірвання договору, щодо виготовлення меблів на замовлення та стягнення грошових коштів у розмірі 191 274,87 грн.

Відповідно до частини 2 статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зазначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі ухвалення рішення про стягнення боргу за договором щодо виготовлення меблів та його задоволення у відповідача є можливість виконати рішення суду у добровільному порядку, крім того, заявником не надані будь-які докази, на підтвердження відсутності грошових коштів на рахунках відповідача. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози невиконанню рішення суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, одним з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. З аналізу спірних правовідносин, підстав та предмету позову, судом не встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Passat, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 не є предметом спірних правовідносин, в межах якого позивач просить забезпечити позов та накласти арешт та заборону відчуження на транспортний засіб.

Таким чином, заявником у заяві про забезпечення позову не доведено наявність зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді арешту та заборони відчуження транспортного засобу та предметом позову, а вид забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що арешт майна та заборона вчиняти певні дії відносно транспортного засобу(заборона користуватися, розпоряджатися) не стосуються предмета спору, та буде порушувати право приватної власності ОСОБА_3 , яке є непорушним та гарантоване Конституцією України.

Ураховуючи предмет позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, а відтак підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - Volkswagen Passat, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлення заборони на його відчуження не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя І.О. КАРАСАВА