Справа № 466/6607/23
Провадження № 2-о/466/202/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Климочко С.М.,

справа № 466/6140/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Львова в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Буженко Ю.С., заінтересована особа: ОСОБА_2 , орган опіка та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про видачу обмежувального припису, -

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника, адвоката Буженка Ю.С.,-

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року до суду надійшла в порядку окремого провадження заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буженко Ю.С. на підставі ордеру серія АО № 1086461 від 27.06.2023 року, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про видачу обмежувального припису та заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, терміном на 6 місяців.

В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження дитини, виданого 22.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції.

За спільного проживання мама застосовувала домашнє насилля до доньки, що проявляється в наступному: з шести років застосовувала до своєї доньки погрози фізичної розправи за непослух; деспотичний характер виховання, який базувався на придушенні та запереченні будь-яких проявів індивідуальності у дитини, в тому числі й дорослої, відсутності особистого простору, всесторонньому контролі за життям, а також встановлення безглуздо суворих рамок поведінки, заснованих на релігійних канонах. Таке ставлення відповідачки викликало у позивачки побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, та завдало шкоди психічному її здоров`ю. Агресивно фанатичне насадження власних релігійних переконань проявлялось зокрема у тому, що відповідачка відмовилась від оформлення паспорту громадянина України своїй доньці, аргументуючи це тим, що паспортизація є актом смертельного гріха", через яке позивачка (цитата: "буде горіти в пеклі). Вищезазначений факт об`єктивно підтверджується Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16.11.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за відмову паспортизації доньки. Внаслідок такої поведінки своєї мами, донька тривалий час перебувала без паспорту, що суттєво впливало на її можливості реалізації своїх прав та свобод та в подальшому змушувало її неодноразово звертатись до органів державної влади, в тому числі до Уповноваженого з прав дитини, для отримання паспорту без дозволу матері. Після досягнення позивачкою чотирнадцятиріччя, віку, з якого у дитини починає формуватись відокремлена від матері особистість, матір значною мірою обмежила свою доньку від контактів із зовнішнім світом заборонила будь-яку комунікацію із однолітками, обмежувала свободу пересування, зачиняючи її протягом тижнів у квартирі, а також позбавляла її особистого простору, наприклад, обшукуючи без будь-якої причини особисті речі. Необхідно також додати, що відповідачка є прибічницею російської православної церкви, яка виправдовує війну в Україні та російську військову агресію, за професією вона була вчителем російської мови та літератури, а також забороняла своїй дочці спілкуватись українською мовою і різними засобами намагалась запобігти отриманню позивачка освіти у Львові. Вищезазначене підтверджується записами розмов, записаних електронних інформаційних носіях, доданих до заяви.

Окрім психологічного насилля, мама також застосовувала фізичне насилля, яке виправдовувала авторитетною для неї позицією відомого підсанкційного пропагандиста та українофоба, протоієрея ОСОБА_3 , який у своїх проповідях дозволяв батькам застосувати фізичне насилля до власних дітей. Варто зазначити, що протягом багатьох років ОСОБА_4 є безробітною і окрім того, що вона не могла забезпечувати своє власне існування, вона також не здійснювала свій законний обов`язок щодо матеріального утримання своєї неповнолітньої дитини. Вона веде жебрацький та паразитарний спосіб життя, час від часу випрошуючи кошти у родичів. Таким чином, ОСОБА_5 під час спільного проживання з матір`ю була позбавлена нормальних умов життя, можливості належним чином харчуватися та задовольняти найдрібніші свої потреби навіть у засобах гігієни, одязі, тощо.

Внаслідок багаторічного перебування у обстановці домашнього насилля, постійного голоду і перебування у хронічному стресі, позивачка залишила матір та звернулась до органів опіки та піклування для захисту своїх прав. Через бездіяльність відповідних служб, ОСОБА_6 почала проживати із своєю старшою сестрою, ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 . Пізніше вона із сестрою переїхала до Львова у зв`язку з тим, що мама нав`язливо їх переслідувала, системно влаштовувала скандали за місцем проживання та позбавляла їх можливості спокійно жити. Після переїзду ОСОБА_4 продовжила залякувати і принижувати доньку по телефону, а також одного разу приїхала до Львова, де влаштувала терор у школі. Окрім всього вищезазначеного, намагалась перешкоджати отримання атестату про здобуття повної загальної середньої освіти.

Так, відповідно до наказу № 16 від 02.02.2021 року Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті Ради неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була тимчасово влаштована в родину сестри, гр. ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт застосування домашнього насильства до позивачки підтверджується зокрема матеріалами допиту позивачки, ОСОБА_1 . Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, 05.10.2020 року ОСОБА_1 разом із своєю сестрою надала пояснення, що їхня біологічна матір «... по відношенню до нас чинить домашнє насильство на протязі тривалого часу». ОСОБА_8 (старша сестра позивачки) засвідчила, що сам факт домашнього насильства в сім`ї змусив переїхати її до міста Львова, де вона на теперішній час працює. За попередньою домовленістю зі своєю матір`ю, ОСОБА_7 намагалася забрати молодшу сестру до себе, але її матір після від`їзду дівчат до м. Львова, заявила про викрадення її молодшої доньки. Тому ОСОБА_1 була змушена повернутися до матері, від якої незабаром втекла, оскільки відповідачка внаслідок своєї емоційної нестабільності продовжила вчиняти насильницькі дії щодо своєї молодшої доньки.

Характеризуючи свої стосунки з матір`ю, зазначала, що вона дуже боїться матері та категорично відмовляється проживати з нею, оскільки потерпає від постійного домашнього насильства.

На підтвердження слів, надала лист Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 27.05.2021 р., зареєстрований за № 2607-вих-718, у якому, базуючись на результатах психологічних консультацій психологом ЛМЦСССДМ, було надано висновок, що ОСОБА_1 страждає від тривожності, безсоння та панічних атак внаслідок систематичного домашнього насилля.

Окрім усього вищепереліченого, нервові розлади, спричинені деспотичним, принизливим та жорстоким ставленням матері, спровокували у заявниці загострення хвороби шкіри - псоріазу. Відповідно до долученого акту обстеження умов проживання від 15.03.2022 року ОСОБА_1 , має відокремлену житлову кімнату і в цілому її умови проживання є задовільними.

За словами заявниці, після зміни свого місця проживання вона у повній мірі відчуває себе щасливою та, захищеною, до неї повернулася жага до життя та частково зникли депресивні стани.

Окрім того, факт часткової нормалізації психоемоційного стану заявниці після переїзду до міста Львова підтверджується її характеристикою з місця навчання, яка додається. У цій характеристиці дирекція загальноосвітньої школи № 20 у м.Львові також фіксує «залишкові явища психіки дитини, притаманні до осіб, які зазнавали системного довготривалого насилля в родині, зокрема: зміна настрою, страх, тривога, нестабільність емоційної та вольової сфери, що супроводжується пропуском навчальних занять».

Всі вищенаведені факти свідчать про те, що будь-який контакт відповідачки з позивачкою буде викликати у неї нестерпні психологічні страждання та призведе до погіршення її психоемоційного та фізичного стану.

З врахуванням вищевикладеного, змушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою від 28.06.2023 суд прийняв до розгляду заяву та відкрив провадження у справі та призначено судове засідання.

19.09.2023 року представник заінтересованої особи адвокат Губар А.Л. подав відзив на заяву, просив відмовити в задоволенні такої та зананчив, що заявник ОСОБА_1 не надала до суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї, відсутні судові рішення, які набрали законної сили про визнання винуватим ОСОБА_2 у вчиненні вищенаведених дій, суд вважає, що подана заява не підтверджена належними доказами того, що ОСОБА_2 є кривдником доньки ОСОБА_1 .

Окрім того, звертає увагу суду на те, що в 2021 р. Саксаганським районним судом розглядалась аналогічна справа за заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2022 р. в справі №214/7323/20 відмовлено ОСОБА_9 у позовних вимогах до матері ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Рішення набрало законної сили та оскаржено не було.

Проте заявник умисно вводить суд в оману, надавши разом з заявою рішення суду першої інстанції та не повідомивши суд про те, що таке рішення було скасовано.

У матері були дуже гарні відносини зі своєю донькою ОСОБА_10 , вони завжди знаходили спільну мову. Мама відповідально ставиться до виховання доньки, опікувалась її навчанням, доглядом, розвитком особистих здібностей та станом здоров`я. У той же час не слід приймати як доказ листи ГУ НП у Дніпропетровській області на подані заяви ОСОБА_1 щодо вчинення домашнього насильства, тому що важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник, адвокат Буженко Ю.С. підтримали вимоги викладені в заяві, надавши пояснення, аналогічні до викладених у заяві про продовження обмежувального припису та просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник заінтересованої особи адвокат Губар А.Л. направив відзив до суду та в подальшому клопотанням від 20.11.2023 року просив проводити розгляд справи у відсутності заінтересованої особи та його як представника.

Вислухавши пояснення заявника та представника заявника, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є молодшою донькою заінтересованої особи ОСОБА_2 (арк.спр.6)

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 30.08.2021 року Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу вимоги заяви ОСОБА_7 (старшої сестри заявниці) до ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису заволоне. Однак, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.02.2022 р. в справі №214/7323/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено та ухвалено постанову, якою відмовлено ОСОБА_9 у позовних вимогах до матері ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Рішення набрало законної сили.

ОСОБА_11 звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису посилалася на те, що ОСОБА_2 з шести років чинить по відношенню до неї систематичне домашнє насильство, яке полягає у психологічному насильстві, а саме здійсненні постійного психологічного тиску, криках, словесних образах, приниженні, обмеженні її волевиявлення, погрозах віддати до дитячого будинку, якщо вона відмовиться йти разом з матір`ю в монастир, погрозах а також нанесення тілесних ушкоджень, висловлювання в її адресу нецензурними словами, погрозах та залякуванні відмовою від неї. При цьому ОСОБА_2 погрожувала, що віддасть доньку ОСОБА_5 до інтернату, реабілітаційного центру, заборонила повідомляти родичам та третім особам про дії матері щодо домашнього насильства та просити захисту.

Також зазначає, що з врахуванням переслідувань мами, залякувань, відповідно до наказу № 16 від 02.02.2021 року Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті Ради неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона була тимчасово влаштована в родину сестри, гр. ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, зазначені вище обставини вже були предметом дослідження в суді та їм надана оцінка в судовому рішенні.

Спірні правовідносини регулює Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Поряд з іншими обставинами, які наводилися вище, заявниця також посилається на інші докази. Так, зазначає, що вона після того як була тимчасово влаштована в родину сестри, гр. ОСОБА_7 почала відвідувати школу № 20 у м.Львові. 22.12.2021 року мама відвідала школу, вчинила скандал та в подальшому за заявою матері від 12.03.2022 року (арк.спр.19,20,139) була переведена КЗШ № 130 Довгинцівського району м.Кривого Рогу. Однак, в ОСОБА_12 майже не проживала, навчалася онлайн. З пояснень також вбачається, що взимку 2023 року мама приїзжджала до м.Львова та намагалася повернути її додому до ОСОБА_13 .

Також в судовому засіданні були прослухані телефонні розмови ОСОБА_5 з її матір`ю в різні проміжки часу, про що складена таблиця та подана представником до матеріалів справи. Так, з цього письмового доказу вбачається, що мама ОСОБА_4 була ініціатором розмови з донькою. Такі відбувалися до 10хв. переважно зранкуабо вдень, один раз вночі. З пояснень заявниці також вбачається, що мама телефонувала пізно або навіть вночі, але вона відбивала телефонний дзвоник та передзвонювала самостійно у зручний час.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що заявниця останні роки проживає з сестрою у м.Львові, мама один раз на магалася безпосередньо поспілкуватися з донькою приїхавши до ОСОБА_14 та звернувшись зап допомогою до поліції. Однак, такі намагання не були успішними та ОСОБА_5 залишилася і надалі проживати з сестрою.

Щодо розмов з мамою, то за бажанням ОСОБА_5 сама телефонувала мамі, пояснювала свою думку, позицію щодо зауважень або прохань матері. При цьому могла не спілкуватися або заблокувати зв`язок.

Отже з наведених доказів суд не вбачає законних підстав для видачі обмежувального припису

Так, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином судом не здобуто, а заявником не надано належних та допустимих доказів наявності випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , які зазначені в заяві, у вигляді фізичного насильства.

Отже, встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 фізичного, психологічного та матеріального насильства стосовно ОСОБА_1 , у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту між сторонами, приходить до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_7 про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 350-6,350-7 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , орган опіка та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул.Липинського,11

Довідка від 12 липня 2023 року № 1308-про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (арк.спр.130)

Відзив (арк.спр.159,160)

Суддя П. С. Невойт