ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
14 лютого 2023 року м. Чернігів
Унікальний номер справи № 728/595/22
Головуючий у першій інстанції - Роздайбіда О.В.
Апеляційне провадження № 22-з/4823/17/23
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.
учасники справи:
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив стягнути на його користь з відповідача:
- 167 890,97 грн в рахунок відшкодування вартості відновлюваного ремонту мотоцикла SUZUKI DL 1000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок неналежного виконання договору про надання послуг з мийки мотоцикла;
- 992 грн судового збору;
- 4 100 грн судових витрат за послуги експерта;
- 10 000 грн витрат на правову допомогу адвоката.
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167 890 грн 97 коп. в рахунок відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору про надання послуг з мийки мотоцикла SUZUKI DL 1000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1678 грн 90 коп.; 10 000 грн витрат на правову допомогу адвоката; 4100 грн судових витрат за послуги експерта.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2022 року в частині визначених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору про надання послуг з мийки мотоцикла, судового збору, витрат на правничу допомогу адвоката змінено шляхом зменшення суми відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням договору про надання послуг з мийки мотоцикла, зі 167 890 гривень 97 коп. до 45 525 гривень 14 коп., суми судового збору - з 1 678 грн 90 коп. до 453 грн 30 коп., суми витрат на правничу допомогу адвоката - з 10 000 грн до 2 700 грн.

В іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.

26.01.2023 на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 7 300 грн, пропорційно до відмовленої суми позовних вимог.

У запереченнях на вказану заяву ОСОБА_1 просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На думку позивача, надані до суду докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат та розумності.

Уважає, що з боку відповідача мало місце зловживання процесуальними правами, що виразилися в запереченні обставин заподіяння шкоди, ненаданні відповіді на досудову претензію, ігноруванні повідомлення про огляд мотоцикла, неявці до суду для дачі особистих пояснень, а тому суд має покласти судові витрати на правову допомогу адвоката на відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ( далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Мироненко С.В. на підставі ордеру про надання правової допомоги серії СВ № 1032669 від 20.07.2022, договору про надання правової допомоги б/н від 20.07.2022, що долучені до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 30, 31).

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача - Мироненко С.В. просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та стягнути з позивача всі судові витрати. Зазначивши при цьому, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести, в зв`язку з розглядом справи складається з витрат на професійну допомогу і становить 10 000 грн, згідно договору про надання правової допомоги та акту наданих послуг адвоката.

Так, відповідно до п. 2.1. Договору про надання правової допомоги від 08.01.2022, встановлена вартість наданих виконавцем замовнику послуг становить 10 000 грн.

Зі складеного та підписаного адвокатом Мироненком С.В. та відповідачем ОСОБА_2 . Акту наданих послуг адвоката від 21.07.2022 вбачається, що адвокат виконав наступну роботу: консультація за позовом до Замовника - 1 год., вартість 1000 грн; вивчення законодавства та судової практики зі спорів про відшкодування шкоди - 4 год, вартість - 4 000 грн; підготовка матеріалів справи до подачі до суду та складення процесуальних документів під час судового розгляду справи - 3 год, вартість - 3000 грн; участь в судових засіданнях 2 000 грн, всього по акту - 10 000 грн (а.с. 33).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №7 від 21.07.2022, ОСОБА_2 сплатив 10 000 грн за договором про надання правової допомоги від 20.07.2022 (а.с. 34).

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу, понесений відповідачем у справі в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами, є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у ст. 141-142 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, становить 167 890,97 грн.

Суд апеляційної інстанції, частково задовольнив скаргу ОСОБА_2 та зменшив суму відшкодування, стягнуту судом першої інстанції з відповідача на користь позивача з 167 890,97 грн до 45 525,14 грн (а.с.115-120).

Таким чином, постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.01.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 27 % від заявленої ним суми позову 167 890,97 грн, апеляційна скарга сторони відповідача, відповідно задоволена на 73% (100%-27%).

Відтак, заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню шляхом стягнення з позивача ОСОБА_1 на його користь витрат на правничу допомогу адвоката, що понесені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, пропорційно до відмовленої частини позовних вимог суми 7 300 грн (10 000 грн х 73%/100).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи адвоката Ковалюха В.М., викладені в запереченні щодо необхідності відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

При цьому апеляційний суд враховує, що в суді першої інстанції позивачем клопотання про зменшення або про відмову у стягненні понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось.

Посилання представника позивача на те, що з боку відповідача мало місце зловживання процесуальними правами, що виразилися в запереченні обставин заподіяння шкоди, ненаданні відповіді на досудову претензію, ігноруванні повідомлення про огляд мотоцикла, неявці до суду для дачі особистих пояснень, не є слушними, оскільки такі дії з огляду на положення ч. 2 ст. 44 ЦПК України не можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами.

Підстави зазначені адвокатом Ковалюхом В.М. для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції не вважає достатніми, оскільки розмір витрат на правничу допомогу адвоката 7 300 грн, яку ОСОБА_2 просить стягнути з позивача, не є завищеним та відповідає п. 4 ст. 137 ЦПК України.

Керуючись ст. 141, 270, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 7 300 (сім тисяч триста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І. Онищенко