Справа № 161/4168/20 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/205/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Тертичного Ю. В.,

представників відповідача ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» Ворошика С. О., Масич І. В.,

представника відповідача Луцької міської ради Панасюк Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод», Луцької міської ради про усунення перешкод у приватизації житла, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тертичного Юрія Вікторовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовував тим, що він є колишнім працівником Гнідавського цукрового комбінату, який в подальшому був реорганізований в Приватне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод». У 1980 році йому був виданий ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 . У грудні 2002 року за наказом голови правління товариства йому було надано додаткову житлову площу 24,8 кв. м та внаслідок перебудов і перепланувань змінено нумерацію квартири на АДРЕСА_2 . У зв`язку з перейменуванням вулиці та включенням села Вересневе до територіальної громади міста Луцька зазначене приміщення має адресу: АДРЕСА_2 .

Позивач також зазначав, що бажає скористатися своїм правом на приватизацію житла, в якому проживає, а тому у 2016 році він звернувся до ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» із проханням видати йому довідку про склад сім`ї, яка була обов`язковою на той час для вирішення питання про приватизацію житла.

ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» відмовив йому у видачі такої довідки, мотивуючи це тим, що приміщення, в якому проживає позивач, обліковується на балансі підприємства як приміщення пожежного посту, яке є нежитловим та передано на баланс підприємства в процесі приватизації у 1994 році, в зв`язку з чим це приміщення не підлягає приватизації.

Позивач вважає, що квартира, в якій він проживає, є власністю територіальної громади міста Луцька, а тому він має право на приватизацію цього майна.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов`язати ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» як балансоутримувача замовити будівельно-технічну інвентаризацію житлового будинку АДРЕСА_3 ; зобов`язати ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» видати довідку про склад сім`ї, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 ; зобов`язати Луцьку міську раду визнати квартиру АДРЕСА_4 власністю територіальної громади міста Луцька та об`єктом приватизації, на який поширюється компетенція органів приватизації Луцької міської ради.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 09 лютого 2022 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод», Луцької міської ради про усунення перешкод у приватизації житла направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Тертичний Ю. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» і Луцька міська рада просять апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Житлового Кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно з частиною 3 статті 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до статті 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно з частиною 1 статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Правові основи приватизації державного житлового фонду визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з частинами 1, 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів позивача.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що на підставі наказу директора Гнідавського цукрового комбінату № 140 від 13 жовтня 1980 року ОСОБА_1 , сім`я якого складається із 3-ьох осіб, було видано ордер № 41 на право зайняття однієї кімнати площею 13,5 кв. м та кухні загальної в квартирі АДРЕСА_5 (т. 1, а. с. 19, 20).

На підставі наказу № 143 від 02 грудня 2002 року голови правління ВАТ «Гнідавський цукровий завод» для забезпечення окремими кухнями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . ОСОБА_1 надано додаткову житлову площу 24,8 кв. м звільненої квартири на АДРЕСА_6 . За ОСОБА_2 залишена звільнена ОСОБА_1 кухня (т. 1, а. с. 22).

На підставі наказу голови правління ВАТ «Гнідавський цукровий завод» № 146 від 13 грудня 2002 року для спрощення перебудови квартири на АДРЕСА_7 передано ОСОБА_3 кімнату площею 12 кв. м взамін кімнати площею 15 кв. м (т. 1, а. с. 23).

Судом також встановлено, що Гнідавський цукровий комбінат в подальшому був перетворений на орендне підприємство «Гнідавський цукровий завод», на базі якого на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 року № 57/93 «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» та рішення засновників товариства від 28 листопада 1996 року в процесі приватизації було створене Відкрите акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» (на даний час Приватне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод»).

Процес приватизації майна колишнього орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» зі створенням на його базі ВАТ «Гнідавський цукровий завод» фактично відбувався на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 20 грудня 1994 року № 209, наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 19 липня 1999 року № 307.

В процесі приватизації Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Волинській області був складений перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Гнідавський цукровий завод».

У своєму листі, адресованому позивачу ОСОБА_1 , голова правління ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» повідомив, що за даними балансового обліку ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» приміщення, в якому проживає позивач, обліковується як будівля пожежного поста. Згідно з даними технічного паспорту на будівлю пожежного посту, літера В, виданого 29 квітня 2001 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, експлікації внутрішніх площ до плану будівництва, до складу будівлі входять приміщення, які є нежитловими (т. 1, а. с. 32).

Зазначена будівля пожежного посту перебуває на балансі підприємства, починаючи з 1979 року і відповідно до технічної документації має один поверх.

Судом при цьому встановлено, про що не заперечували представники відповідача ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», позивач проживає на другому поверсі.

Згідно з наданою стороною відповідача технічною документацією на приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , будівля пожежного поста, яка є власністю ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», є одноповерховою будівлею. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, при виготовленні технічної документації помилково не було внесено інформацію про наявність другого поверху.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2018 року, що набрало законної сили у справі № 161/15227/17 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» про захист прав споживача судом було встановлено, що ОСОБА_1 правомірно користується житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_4 , в яку він вселився на підставі відповідного ордера, який є чинним і у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Визнання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 житловою відбулось і повноважними державними органами шляхом проведення реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою.

Крім того, з пояснень представника ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», наданих суду у справі № 161/15227/17, судом встановлено, що у будинку АДРЕСА_3 постійно проживають працівники відповідача та члени їхніх сімей, які займають окремі ізольовані кімнати, за проживання у приміщенні та комунальні послуги вносять відповідну плату.

Суд у справі № 161/15227/17 дійшов висновку про те, що комплекс перелічених ним заходів фактично є утриманням будинку та прибудинкової території, тобто діяльністю відповідача, спрямованою на задоволення потреб фізичних осіб, що проживають в будинку АДРЕСА_3 , щодо забезпечення експлуатації та ремонту цього приміщення, а також утримання прилеглої до нього (прибудинкової) території. Також у справі № 161/15227/17 встановлено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_4 .

Крім того судом встановлено, що Луцька міська рада усі відповіді на звернення позивача з приводу приватизації житла направляла на зазначену адресу. Також за вказаною адресою ОСОБА_1 надсилалися й запрошення до виборчої дільниці для участі у голосуванні.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до вимог частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом у справі, що переглядається, встановлено, що позивач проживає на другому поверсі житлового будинку АДРЕСА_3 , а пожежний пост є окремою одноповерховою будівлею та знаходиться за іншою адресою АДРЕСА_8 .

Зазначені обставини відповідач ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» належними та допустимими доказами не спростував.

Разом з тим судом встановлено, що приміщення, в якому проживає позивач, у власність територіальної громади міста Луцька не передавалось, та не обліковується у власності ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», тобто статус спірного приміщення чітко не визначений і вирішення вказаного питання до компетенції суду не належить.

Будь-які документи на будівлю, яка розташована на АДРЕСА_3 відсутні і саме ця будівля не перебуває на балансі ПрАТ «Гнідавський цукровий завод». Місцезнаходження будівлі пожежного посту, який перебуває на балансі приватного товариства, є місто Луцьк, вул. Ранкова, 1.

За положеннями нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено список документів, які подає особа до органів приватизації.

Отже, приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються в установлений термін після одержання заяви громадянина.

Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів.

Позивач не звертався до органу приватизації із заявою про приватизацію спірного житлового приміщення, відомості щодо прийняття вказаним органом рішення та відмови у приватизації у матеріалах справи відсутні. Всі звернення ОСОБА_1 стосувалися отримання довідки про склад сім`ї, хоча така довідка не входить до переліку документів, які подаються до органів приватизації відповідно до Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396.

Зокрема, відповідно до пункту 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що довідка про склад сім`ї не є документом, який необхідно подати до органу місцевого самоврядування з метою приватизації помешкання, а тому заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» видати довідку про склад сім`ї не є ефективним способом захисту його прав, оскільки не призведе до відновлення порушеного права, а відмова відповідача ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» у видачі такої довідки не перешкоджає позивачу звернутися до Луцької міської ради із заявою про приватизацію.

У пункті 2 Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 1995 року № 891 (далі - Положення № 891), зазначено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків).

Апеляційний суд також погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» замовити будівельно-технічну інвентаризацію житлового будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 26 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 рок № 127 (у редакції на час звернення з позовом до суду) технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна здійснюють за ініціативою замовника або його довіреної особи на підставі оформленого договору із суб`єктом господарювання. Технічна інвентаризація об`єктів нерухомого майна державної власності здійснюється за заявою органу (установи, підприємства або організації - балансоутримувача), уповноваженого в установленому порядку управляти нерухомим майном державної власності, а об`єктів нерухомого майна комунальної власності - за заявою органу (установи, підприємства або організації - балансоутримувача), уповноваженого управляти комунальним майном. Строк виконання робіт, розмір та порядок оплати робіт із технічної інвентаризації визначаються у договорі за домовленістю сторін.

Таким чином, технічна документація може бути виготовлена на замовлення балансоутримувача приміщення шляхом укладення відповідного договору з виконавцем даних робіт.

Процес приватизації майна колишнього орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод» зі створенням на його базі ВАТ «Гнідавський цукровий завод» фактично розпочався на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 20 грудня 1994 року № 209, а закінчився на підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Волинській області від 19 липня 1999 року № 307.

В процесі приватизації Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Волинській області був складений перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Гнідавський цукровий завод».

Приватизація відбувалась на підставі Закону України «Про приватизацію державного майна» (в чинній на час проведення приватизації редакції), відповідно до частини 2 статті 3 якого дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного житлового фонду, у тому числі гуртожитків.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позову про зобов`язання Луцької міської ради визнати квартиру АДРЕСА_4 власністю територіальної громади міста Луцька та об`єктом приватизації, на який поширюється компетенція органів приватизації Луцької міської ради, з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 523/8951/20 (провадження № 61-10813св21).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність судового рішення.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тертичного Юрія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді