Справа № 346/636/19
Провадження № 22-ц/4808/90/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Петрів Д.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач Коломийська міська рада Івано-Франківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення Коломийської міської ради та визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2019 року позивач звернувся до суду, в обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням виконкому Коломийської міської ради № 281/37 від 13.08.1954 року згідно з даними генерального плану (схеми) земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 закріплено в користування земельну ділянку площею 1018, 8 кв. м., якою користується позивач і яку він має намір приватизувати.

У 1990 році матір`ю відповідача ОСОБА_3 було розпочато будівництво житлового будинку АДРЕСА_2 на проїжджій частині вулиці.

Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 20.11.1991 року № 418 матір відповідача зобов`язано припинити будівництво вказаного будинку в місячний термін та привести будівництво за власний рахунок у відповідність до технічної документації. І рішенням виконкому від 25.12.1991 року № 449 зобов`язано Коломийське РБУ-2 в місячний термін з дня прийняття рішення знести зазначений будинок.

Однак в подальшому цей житловий будинок не був знесений, а добудований і зданий в експлуатацію.

На підставі рішення Коломийської міської ради № 357 від 15.12.1993 року матері відповідача ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,0600 га, призначеної для обслуговування будівель та господарських споруд. На підставі даного рішення 10.02.1994 року ОСОБА_4 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-113, який посвідчував її право власності на цю земельну ділянку.

На підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 12.07.2004 року власником вказаних житлового будинку та земельної ділянки став відповідач ОСОБА_3

27.10.2004 року відповідачу ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Коломийської міської ради із заявою про погодження межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , із його сусідом ОСОБА_3 , яку позивач має намір приватизувати.

07.03.2017 року комісія міської ради вирішила погодити межі позивачу згідно з даними поданого кадастрового плану.

20.04.2017 року прийнято рішення Коломийської міської ради № 1468-20/2017, яким вирішено погодити позивачу межу земельної ділянки площею 0.1000 га (від «А» до «Б»), розташованої по АДРЕСА_1 , із суміжним землекористувачем ОСОБА_3 відповідно до представленого кадастрового плану цієї земельної ділянки.

Рішення Коломийської міської ради від 20.04.2017 року було оскаржене ОСОБА_3 в судовому порядку, однак у задоволенні позову відмовлено.

05.11.2018 року позивач звернувся із заявою до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї про внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

Проте, у внесені таких відомостей позивачу відмовлено з причин невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: наявні зауваження щодо валідності електронного документу; є перетин ділянок з ділянкою №:23:007:0039; площа співпадає на 0,4831%.

Згідно з даними викопіювання з кадастрового плану зазначеним Міськрайонним управлінням проведено перевірку електронного документа, про що складено протокол № ПП-018, згідно з даними якого відомості про відповідність електронного документа не відповідають наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів)), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки. У цьому протоколі також зазначено, що відомості про відповідність даних електронного документа відповідає встановленим вимогам щодо змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Таким чином, позивач, з урахуванням поданої 05.04.2019 року заяви про збільшення позовних вимог, вважає, що вищевказані рішення Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року, а також видані (оформлені) в подальшому на його основі Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-0020113, виданий 10.02.1994 року ОСОБА_4 , договір дарування цієї земельної ділянки від 12.07.2004 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачу ОСОБА_3 27.10.2004 року, виготовлені з порушенням межі земельної ділянки. Тому просить визнати недійсним та скасувати рішення Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року, визнати недійсними вказані два Державні акти від 10.02.1994 року та від 27.10.2004 року, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки №Д-851 від 12.07.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не дав належної оцінки наданим доказам і встановленим обставинам, які достатньо свідчать про обґрунтованість його вимог. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи, якою підтверджено, що фактична площа земельної ділянки позивача співпадає із розробленою технічною документацією. Але земельна ділянка відповідача внесена в Державний земельний кадастр з невірними відомостями про межу, внаслідок чого перетинає ділянку позивача. При цьому фактичні межі земельної ділянки відповідача не встановлювалися належними органами ще на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 . Отже, оскільки відповідач протягом тривалого часу самостійно не усунув недоліки, які складаються з невідповідності його технічної документації фактичним межам земельної ділянки, то позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та відповідача в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_5 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення відповідає таким вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконкому Коломийської міської ради № 281/37 від 13.08.1954 року згідно з даними генерального плану (схеми) земельної ділянки за будинком АДРЕСА_1 закріплено в користування земельну ділянку площею 1018, 8 кв. м., якою до даного часу користується позивач і яку він має намір приватизувати (т.1 а.с.7).

На підставі рішення Коломийської міської ради № 357 від 15.12.1993 року ОСОБА_4 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0.0600 га, призначеної для обслуговування будівель та господарських споруд (т.1 а.с.130).

На підставі даного рішення 10.02.1994 року на ім`я ОСОБА_4 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ 17-2-002-113, зареєстрований за №9523 та який посвідчував її право власності на цю земельну ділянку (т.1 а.с.5).

12.07.2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 вказану земельну ділянку, договір нотаріально посвідчений (т.1 а.с.138).

Враховуючи зміни законодавства щодо технічної документації та посвідчення прав на землю, після укладення договору дарування на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічну документацію щодо складання Державного акту нового зразка.

27.10.2004 року на ім`я відповідача видано Державний акт серії ІФ №026873 на право власності на земельну ділянку площею 0, 0600 га, призначену для індивідуального житлового будівництва, зареєстрованого за №67. Підставою для видачі цього Державного акту вказано договір дарування зазначеної земельної ділянки (т.1 а.с.6)).

20.04.2017 року прийнято рішення Коломийської міської ради № 1468-20/2017, яким вирішено погодити позивачу межу земельної ділянки площею 0,1000 га (від «А» до «Б»), розташованої по АДРЕСА_1 , із суміжним землекористувачем ОСОБА_3 відповідно до представленого кадастрового плану цієї земельної ділянки (т.1 а.с.12).

Судовою земельно-технічною експертизою 12.12.2021 року встановлено, що конфігурація земельної ділянки площею 0,0601 га, яка належить відповідачу на підставі Державного акту від 27.10.2004 р., не відповідає конфігурації при фактичному користуванні у межах існуючої огорожі, площею 0,0746 га. У цьому висновку також вказано, що в умовних позначеннях складеного ситуаційного плану вказаної земельної ділянки відповідача та земельної ділянки, якою користується позивач, відображено перекриття площею 0,0004 га земельної ділянки ОСОБА_3 , яка занесена до Державного земельного кадастру з помилкою геодезичного характеру, що не відповідає її дійсним межам на місцевості, на земельну ділянку позивача (т.2, а.с.124-135).

Суд керувався наступними нормами права.

Згідно з правилами ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ч.13 ст.79-1 Земельного кодексуУкраїни земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав,а її державна реєстрація скасовується також у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

Перевіривши обставині у справі, проаналізувавши надані докази, в тому числі висновок земельної експертизи, суд першої інстанції встановив, що позивач не має можливості зареєструвати земельну ділянку, яку має намір приватизувати, у Державному земельному кадастрі через неправильне внесення відповідним органом даних про земельну ділянку відповідача внаслідок геодезичної помилки.

При цьому суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 05.06.2018 року (справа №338/180/17), від 11.09.2018 (справа №905/1926/16), від 16.06.2020 року (справа №145/2047/16-ц) та інших неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту права чи інтересу характеру їх порушення, невизнання чи оспорення, а також спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051 Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру врегульована процедура виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру. Так, помилками у Державному земельному кадастрі є: 1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою); Підпункт 3 пункту 138 в редакції Постанови КМ № 455 від 03.06.2020 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; Пункт 138 доповнено підпунктом 5 згідно з Постановою КМ № 1115 від 23.12.2015 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; Пункт 138 доповнено підпунктом 6 згідно з Постановою КМ № 1115 від 23.12.2015 7) помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 1 січня 2013 р. та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань. Пункт 138 доповнено підпунктом 7 згідно з Постановою КМ № 1115 від 23.12.2015; в редакції Постанови КМ № 455 від 03.06.2020\

Відомості про земельну ділянку та інші об`єкти Державного земельного кадастру у разі виправлення помилки щодо реєстрації земельної ділянки або виправлення помилкового перенесення відомостей про земельну ділянку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки або виправлення помилки щодо інших об`єктів Державного земельного кадастру: Пункт 138 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 205 від 21.03.2016 набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; Пункт 138 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 205 від 21.03.2016 відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; Пункт 138 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 205 від 21.03.2016 зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.Пункт 138 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 205 від 21.03.2016\

У разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної чи іншої помилки) заінтересована особа письмово повідомляє про це за формою згідно з додатком 29 органові, що здійснює ведення Державного земельного кадастру. Абзац перший пункту 139 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 821 від 28.07.2021, № 1417 від 23.12.2021\

В свою чергу, відмови територіальних органів Держгеокадастру у виправленні помилок у кадастровому номері земельної ділянки у випадку судового спору визнаються протиправними з огляду на положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Наявність накладення згідно викопіювання з кадастрової карти свідчить про помилку, здійснену при внесені даних у кадастрову карту, що не може бути підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації. Така правова позиція викладена в постанові ВС № 449/1165/17 від 19.01.2022 року.

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр", у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у мстах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

ОСОБА_1 у позасудовому порядку мав можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, як особа, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, мав би звернутись до суду за захистом порушених прав.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20).

ОСОБА_1 , який в даному випадку є заінтересованою особою, не надав суду доказів звернення до відповідного органу з метою виправлення помилок, або до відповідача з вимогами привести землевпорядну документацію у відповідність до фактичного існування меж.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. (Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, провадження № 14-140цс18).

Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18).

Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, позивач зобов`язаний був довести, що рішення Коломийської ради в№357 від 15.12.1993 року в частині передачі у власність земельної ділянки матері відповідача порушує його права та інтереси.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, які свідчать про наявність технічної помилки в землевпорядній документації, враховуючи положення статті 81 ЦПК України, суд прийшов до правильного висновку про відсутність у позивача порушеного права оскаржуваним рішенням Коломийської міської ради, оскільки позивачем не надано доказів про те, яким саме чином оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено право позивача.

Крім того, скасування державних актів на земельну ділянку фактично означає позбавлення відповідача прав власності на земельну ділянку, що є неприпустимим и з огляду на положення ст..321 ЦК України, тому спосіб захисту, обраний позивачем, не є співмірним його порушеному праву, що може бути вирішено шляхом виправлення технічної помилки.

За таких обставин суд правильно відмовив позивачу у задоволенні вимог про визнання недійсними та скасування рішення Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року, Державних актів від 10.02.1994 року та від 27.10.2004 року, враховуючи характер його позовних вимог, який підставою позову вважає помилку в технічних документах відповідача на його земельну ділянку, а не порушення прав відповідача незаконними рішеннями органів влади та відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог про визнання недійсними та скасування рішення Коломийської міської ради №357 від 15.12.1993 року, Державних актів від 10.02.1994 року та від 27.10.2004 року, відповідно, правильним є також висновок про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки №Д-851 від 12.07.2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ..

Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, в тому числі стосовно обставин набуття сторонами прав на користування земельними ділянками, і стосовно суті виявленої позивачем геодезичної помилки, внаслідок якої утворився перетин земельних ділянок, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи. В апеляційній скарзі позивач не спростував висновок суду, а по суті виразив незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 лютого 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська