Справа №:755/5308/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участі секретаря судового засідання - Буткевич Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Редевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення попереднього становища у виконанні трудових обов`язків, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він з листопада 2020 року працював на посаді менеджера-начальника відділу договірної роботи філії «Центр сервісного забезпечення» акціонерного товариства «Українська залізниця» 24.02.2022 року у день початку воєнної агресії, перебував на роботі, Наприкінці робочого дня персонал філії отримав розпорядження щодо повернення додому - до наступних розпоряджень щодо подальших дій. В подальшому, у телефонному режимі, отримав інформацію щодо запровадження у філії режиму простою та отримав фотокопію наказу філії від 01.03.2022 року №ЦН-13/18 «Про запровадження режиму простою». 18.04.2022 року засобом мессенджеру Viber йому було направлено повідомлення від помічниці (секретаря) керівника філії про те, що відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 року №389ос йому (позивачу) припинено простій з 01.04.2022 року, введений наказом №Ц-42/6 від 24.02.2022 року відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з 01.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні з ним (позивачем) призупинено дію трудового договору. З 01.04.2022 року він не працює. Копія наказу не була направлена йому поштою, а лише було вказане повідомлення за допомогою мессенджеру Viber, сфера використання якого не регламентована на нормативно-правовому рівні. Разом з тим, на підтвердження того факту, що йому дійсно призупинено простій з 01.04.2022 року вказує відсутність оплати простою. Вважає, що в основу оспорюваного наказу роботодавцем покладено неналежну для наявних обставин правову норму. Згідно законодавства головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. За адресою місцезнаходження філії не велися та не ведуться воєнні дії, територія не окупована та не була окупована, робоче місце, приміщення, офісна техніка не були знищені або пошкоджені. Він (позивач) жодним чином не ініціював припинення дії трудового договору, не заявляв про неможливість виконання роботи. Вважає, що будь-які обставини, що були необхідні для призупинення дії трудового договору, відсутні. У філії призупинено дію трудових договорів лише з 6-ти працівниками з більше ніж 221, що вказує на штучність підстав такого рішення. Вважає обгрунтованим застосування за аналогією закону норми права до спірних правовідносин - ст.235 КЗпП України. Враховуючи викладене в позові та заяву про зміну предмету позову, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 01.04.2022 року №389/ос в частині призупинення дії трудового договору, укладеного з ним; відновити попереднє становище у виконанні його трудових обов`язків, яке існувало до порушення, з 01.04.2022 року; стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 року до дати ухвалення рішення суду; допустити негайне виконання рішення суду в частині відновлення попереднього становища в межах суми стягнення за один місяць. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовну заяву та заяву про зміну предмету позову, викладені в них обгрунтування та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просив врахувати надані ним письмові пояснення, відповідь на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, який на їх думку, є необгрунтованим. Вважають дії відповідача відповідними вимогам законодавства. Просив врахувати надані ними відзив, заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позовна заява зареєстрована в суді 29.06.2022 року.

04.07.2022 року направлено запит до ГІОЦ/КМДА щодо перевірки місця реєстрації позивача, відповідь надійшла 07.07.2022 року.

Згідно ухвали від 12.07.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

02.08.2022 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, позивачем - відповідь на відзив, відповідачем - заперечення на відповідь на відзив. Сторони надали до справи письмові пояснення.

Згідно ухвали суду від 10.11.2022 року витребовувалися у відповідача копії документів.

В суді встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №2297/ос від 05.11.2020 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 06.11.2020 року до філії «Центр сервісного забезпечення» АТ «Українська залізниця» на посаду менеджер-начальник відділу договірної роботи.

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця від 05.11.2021 року (протокол № Ц-56/126 Ком.т.) затверджено нову організаційну структуру та Положення про філію «Центр сервісного забезпечення акціонерного товариства «Українська залізниця», основною метою діяльності якої є забезпечення виробничо-господарських потреб апарату управління АТ «Укрзалізниця», технічне обслуговування майна апарату управління (машини, механізми, обладнання відповідно до санітарно-побутових умов праці, закупівля необхідних витратних матеріалів, робіт та послуг для цього, транспортне забезпечення апарату АТ «Укрзалізниця», закупівля канцелярського приладдя для апарату АТ «Українська залізниця», матеріально-технічне забезпечення охорони (форма, спецодяг), супроводження делегацій, офіційних прийомів.

Відповідно до Положення та нової організаційної структури у філії «Центр сервісного забезпечення» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відділ договірної роботи відсутній. У зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці і філії «Центр сервісного забезпечення», а також у зв`язку із критичним зменшенням обсягу робіт функції договірного відділу розподілені між відділом супроводження закупівель та менеджером з правової підтримки філії.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року введено військовий стан в Україні.

З загальнодоступної інформації є відомим той факт, що військова агресія призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати майна АТ «Укрзалізниця», обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» критично зменшилися. З перших днів військової агресії АТ «Укрзалізниця» здійснює роботу, спрямовану на підтримку громадян та держави: евакуація громадян, перевезення гуманітарних вантажів та інше.

Вказані вище обставини, обсяги раніше виконуваних робіт філією «Центр сервісного забезпечення АТ «Укрзалізниця» також значно зменшилися, що підтверджено наданими до справи документами.

Відповідно до наказу філії «центр сервісного забезпечення» АТ «Укрзалізниця» від 01.03.2022 року № ЦН-13/18 ОСОБА_1 запроваджено режим простою з 01.03.2022 року до відміни. Про це було повідомлено ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку, що не заперечується позивачем.

Згідно до наказу філії «Центр сервісного забезпечення» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31.03.2022 року № ЦН-13/23 ОСОБА_1 припинено режим простою, що запроваджений наказом від 01.03.2022 року № ЦН13/18, з 01.04.2022 року.

Згідно до наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 року №389/ос у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 воєнного стану, керуючись ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів - наказано призупинити з 01.04.2022 року простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24.02.2022 року та з 01.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинити дію трудових договорів з працівниками, зазначеними в Додатку №1. Витяг даного Додатку містить прізвище ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому відповідними Указами були продовжені строки дії воєнного стану в Україні.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет незастосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 2136-ІХглаву XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

У даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Враховуючи викладене вище та надані до справи докази, судом було встановлено, що на час видачі спірного наказу від 01.04.2022 року №389/ос про призупинення дії трудового договору з позивачем, по-перше: відділ договірної роботи в організаційній структурі філії «Центр сервісного забезпечення» АТ «Укрзалізниця» відсутній. По-друге: у зв`язку із збройною агресією обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» критично зменшилися, всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниці» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни, внаслідок збройної агресії російської федерації кількість зруйнованого та пошкодженого майна товариства становить 4 770 одиниць.

Отже, вже станом на 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією Акціонерне товариство "Укрзалізниця" перебувало в таких обставинах, коли не могло надати роботу всім працівникам, в тому числі позивачу, який в свою чергу - не міг виконувати роботу. На той час законодавчо можливо було застосувати лише простій.

Законодавча можливість призупинити дії трудових договорів з`явилась лише з прийняттям Закону України №2136-ІХ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", що і було зроблено відповідачем, а саме: відбулося врегулювання питання що виникли у зв`язку з військовою агресією на законодавчому рівні, було припинено режим простою позивачу та відразу призупинено дію трудового договору з ним. Як простій, так і призупинення з позивачем дії трудового договору було зумовлено військовою агресією російської федерації проти України.

Викладене свідчить про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в суді, є безпідставні. Порушень трудового законодавства зі сторони відповідача при видачі спірного наказу не встановлено. На думку суду для прийняття оспорюваного наказу про призупинення діяльності відповідача існували та продовжують існувати об`єктивні, незалежні від відповідача причини.

Слід відмітити і те, що є безпідставною та такою, що суперечить положенням законодавства і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Така вимога можлива лише при вирішенні спору про поновлення працівника на роботі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 89,141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 293, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, відновлення попереднього становища у виконанні трудових обов`язків, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 13.02.2023 року.

Суддя: