ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/245/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2976/22 Категорія: 304090300 Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2022 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано такими підставами.

ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24.11.2011 та отримав кредит в сумі 300,00 грн. Розмір кредиту поступово збільшувався до 18000,00 грн., на підтвердження чого банк надав Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. У зв`язку із порушенням умов кредитного договору, станом на день його смерті, заборгованість перед банком складала 13161,87 грн. Відповідачка є спадкоємицею позичальника, на день його смерті проживала разом з ним, тобто за адресою: АДРЕСА_1 . Тому позивач вважає її такою, що прийняла спадщину, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.

09.10.2021 до спадкоємиці позичальника було направлено лист-претензію з вимогами погасити наявну заборгованість. Однак, вимога не була виконана.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 13161,87 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів, що ОСОБА_1 є спадкоємицею померлого ОСОБА_2 . В справі не встановлено обов`язкові обставини, які дають правові передумови для покладення на спадкоємця померлого обов`язку повернути борг кредитору спадкодавця, у тому числі не доведено наявність, об`єм, вартість спадкового майна, прийнятого у спадщину після смерті ОСОБА_2 , у межах якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором.

Рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку з посиланням на його незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не взяв до уваги, що відповідачка була зареєстрована за однією і тією ж адресою із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Матеріали справи не містять жодних доказів про протилежне. Апелянт вказує, що згідно з положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, якщо ним не була подана заява до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 такої заяви про відмову від спадщини не подавала. Крім того, відповідно до копії паспорту позичальника та відбитку штампу про реєстрацію шлюбу, а також відповідно до відомостей, вказаних позичальником в анкеті-заяві, відповідачка була дружиною спадкодавця.

АТ "КБ "ПриватБанк" як кредитор спадкодавця самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їхню вартість, тому вважає, що суд повинен самостійно встановити дану інформацію.

Посилаючись на вказані доводи, апелянт просить рішення скасувати, позов банку задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в межах наданого судом строку не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Переглядаючи спір в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Між сторонами по справі склалися спадкові правовідносини щодо пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дійсно дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №336/5443/16, провадження №61-34319св18, у постанові від 17 липня 2019 року у справі №562/2411/16-ц, провадження №61-34931св18, у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №279/7765/15-ц, провадження №61-28853св18.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тому подання банком доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже банк, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

Встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 25.02.2021 року (а.с. 51).

24.11.2011 ОСОБА_2 підписав анкету-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. В анкеті-заяві позичальник своїм підписом підтвердив згоду з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 18).

В додатках до позовної заяви наявні примірник Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

На підставі цієї анкети-заяви ОСОБА_2 видано кредитні картки, що підтверджується довідкою банку ( а.с. 46).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 кредитний ліміт неодноразово змінювався, найбільший кредитний ліміт встановлено в розмірі 18 000 грн. (17.12.2019).

За проведеним банком розрахунком сума заборгованості, що підлягає до стягнення, складається з простроченого тіла кредиту в сумі 13161,87 грн. (а.с. 7-15).

В матеріалах справи наявна виписка за договором № б/н за період 24.11.2011 - 17.01.2022 за позичальником ОСОБА_2 (а.с. 16).

Так, із вказаної виписки вбачається, що 24.11.2011 позичальнику встановлено кредитний ліміт 300,00 грн., залишок після операції зазначено в сумі (-) 13 161,87 грн. Виписка містить вісім рядків з вчиненими операціями, залишок після кожної з них зазначено в тій самій сумі (-) 13 161,87 грн. У виписці зафіксовано встановлення кредитного ліміту 24.11.2011, 24.03.2015, 17.05.2017 (двічі), 27.11.2017; повернення помилково списаного платежу на погашення кредитної карти в жовтні 2017 - 27.10.2017; закриття заборгованості повернення нарахувань 12.04.2021; автоматичне погашення простроченої заборгованості 15.04.2021 та 30.06.2021.

Інших відомостей щодо руху коштів виписка не містить.

В розрахунку заборгованості 25.11.2011 зафіксовано суму погашення за наданим кредитом в розмірі 8223,00 грн. Тоді як в залишку поточної заборгованості за наданим кредитом станом на 25.11.2011 зазначено суму в розмірі 0 грн.

Таким чином, виписка, надана банком, не відображає дійсний повний рух коштів позичальника. А відомості у виписці та розрахунку заборгованості не збігаються.

А тому, виписка та розрахунок не можуть бути належними та достовірними доказами наявності у спадкодавця заборгованості.

Таким чином, з наведених доказів не встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 між позичальником та кредитором існували невиконані боргові зобов`язання. Такі доводи позивачем не підтверджено.

Отже, звернення з вимогою про стягнення боргу спадкодавця, розмір якого кредитор не підтвердив, є безпідставним.

З огляду на викладене, у задоволенні позову належить відмовити саме за недоведеністю позовних вимог.

Оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставин були неповно з`ясовані районним судом першої інстанції (зокрема недоведеність виниклої заборгованості у спадкодавця) та у зв`язку із недоведеністю позивачем обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні з викладенням мотивів відмови у задоволенні позову відповідно до мотивувальної частини цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді