ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1459/19 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 22-ц/818/320/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальований Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Валентини Миколаївни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2022 року, у справі №638/1459/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 15.11.2010 року у розмірі 121479,54 грн. та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Позов мотивовано тим, що 15.11.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію.

У порушення умов кредитного договору № б/н від 15.11.2010 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 06.11.2018 року має заборгованість в розмірі 121479,54 грн., а саме: 14632,07 грн. - тіло кредиту; 3388,05 год. проценти за користування кредитом; 103459,42 грн. заборгованість за пенею.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 121479,54 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

16 серпня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Коваленко В.М. звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коваленко В.М. про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 травня 2019 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано та призначено розгляд справи до розгляду.

04 січня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на заяву в якій він зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ Приватбанк з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н ВІД 15.11.2010, згідно якої отримав кредитну картку Універсальна. 14 січня 2014 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку Gold та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того зазначив, що банком надано до суду виписки по картковому рахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, Універсальна Gold оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Представник позивача зазначає, що з матеріалів справи не вбачається а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

01 січня 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому вона зазначає, що з наданого позивачем витягу тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, відсутній тариф обслуговування престижної кредитної картки Gold. Також позивачем жодним доказом не підтверджено, що відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку Gold та взагалі відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. а також з наданого позивачем витягу тарифів відсутній підпис, що відповідач був ознайомлений з тарифами кредитних карток, тому відсутні будь-які підстави вважати, що відповідач взагалі отримував кредит у розмірі 15000 грн. на престижну картку Gold. Крім того, з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.10.2010 вбачається, що вона містить лише анкетні дані відповідача, його контакну інформацію. Проте у вказаній анкеті-заяві не зазначено даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

17 січня 2022 року до суду надійшла заява від позивача про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до вказаної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.11.2010 в розмірі 24551,76 грн., з яких: 18194,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 18194,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6357,64 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2022 року заборгованості позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.11.2020 у розмірі 24551 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко В.М. в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції спочатку зазначає, що лише 14.01.2014 року відповідачу було відкрито картковий рахунок згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн, однак далі зазначено, що відповідач в період з 15.11.2010 ро по 17.12.2021 року постійно користувався кредитними коштами , тобто в той час коли відповідачу ще не було надано кредит.

Вважає висновки суду є протирічим, що вказує на неповний та поверхневий розгляд справи, що є неприпустимим під час винесення рішення.

Вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що поточне тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок остаточні суми на кінець періоду за який вони виконані.

Зазначає, що відповідачем не надано довідки про зміни умов кредитування з відкриттям карткового рахунку з лімітом у розмірі 15000 грн, також неможливо встановити строк погашення кредиту, проценти за користування кредитом та комісію, строк дії картки до суду надано не було.

Отже, враховуючи надані банком докази, суд першої інстанції безпідставно відкинув всі докази представника відповідача та задовольнив вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту та відсотків через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплати в заяві від 15.11.2010 року.

Вказує, що на момент звернення з позовом сплив строк позовної давності , оскільки останній платіж ОСОБА_1 зроблено у серпні 2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, отже відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг.

Вказує, що виписка з рахунка особи, яка надана до суду є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимоги процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, з неї вбачається , що відповідач в період з 15.11.2010 року по 17.12.2021 року постійно користувався кредитним коштами.

Вважає, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

З матеріалів справи судом встановлено, що 15.11.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав картку Універсальна.

З виписки за рахунком клієнта НОМЕР_1 сформованої позивачем 17 грудня 2021 року вбачається, що відповідач в період з 15.11.2010 по 17.12.2021 постійно користувався кредитними коштами.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 станом на 21.12.2021 сума заборгованості за тілом кредиту становить 18194,42 грн.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідачем підписана заява, в якій він погодився з умовами та правилами, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21.12.2022 року утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18194,12 грн., на підтвердження чого позивачем надано розрахунок

Враховуючи, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з наведеною у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

Правилом статті 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві не зазначено кредитний ліміт. При цьому згадана Анкета-заява не містить обов`язку позичальника сплачувати певні проценти за користування кредитом та неустойку у разі порушення своїх зобов`язань .

Позивач на підтвердження укладення договору надав до суду також розрахунок заборгованості за договором, виписку за рахунком позичальника, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не підписаний позичальником, та ксерокопію паспортів на ім`я відповідача.

Однак ці докази не є належними та достатніми для підтвердження факту укладення договору кредиту, істотними умовами якого є строк надання кредиту та процентна ставка (ст.ст. 1046, 1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому згадана презумпція відповідно до конституційного принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність, діє лише при доведеності позивачем факту укладення договору на певний умовах.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст.ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Той факт, що відповідач фактично користувався грошовими коштами не можна вважати достатнім доказом укладення договору кредиту на зазначених у доводах позову умовах, оскільки у даному випадку згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на Банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, ч. 2 ст. 12 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 81 ЦПК України

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України не можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Виходячи зі змісту поняття публічності норми ст.ст. 633, 634 ЦК України можуть застосовуватися лише якщо умови цього договору реально доступні невизначеному колу осіб.

Роздруківка із сайту позивача в мережі Інтернет не може виступати належним доказом, оскільки таку публікацію не можна вважати загально доступною, а цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять належних підтверджень, що позичальник при підписанні Анкети-заяви, мав реальний доступ до сайту банку в мережі Інтернет та ознайомився з ними саме у тій редакції, яка була чинною на день її підписання.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, - судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження сторонами порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України щодо подання електронних доказів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору не лише про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а й процентів за користування кредитом.

Тому доводи позову про те, що саме той Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанку», який доданий до справи, був розміщений на його сайті в мережі Інтернет, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до згаданих Умов є лише припущенням, який суд відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не вправі брати до уваги.

Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка міститься в матеріалах справи) та встановлено початковий кредитний ліміт.

Згідно наданої позивачем довідки для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 остання з них має термін дії до 06.2017 року,

Однак, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, на яких умовах відповідач отримав та користувався цими банківськими картками. Витяг з рахунку та розрахунок суми позову таких відомостей не містить.

Разом з тим факт отримання відповідачем від банку грошових коштів у сумі 18192,12 грн підтверджується наданим позивачем витягом з рахунку відповідача, на день розгляду справи по суті ці кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, позов є доведений лише в сумі основного боргу - 18192,12 грн. Заявлені для стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 18194,12 грн. за своїм змістом є процентами, як це вбачається із розрахунку позивача, які відповідно до вказаних обставин та правого обґрунтування також є недоведеними.

Щодо строків позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Враховуючи, що анкетою-заявою не передбачено порядку погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки умовами анкети-заяви, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якої пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом у 2019 року, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язання.

Зважаючи на наведене, до звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався, а отже, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

Саме до таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 750/896/17-ц.

З огляду на правило ч. 4 ст. 263 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне застосувати вказані правові висновки суду касаційної інстанції.

Враховуючи, що позивач не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів в суді умови договору, на яких був укладений договір кредиту, таке визнання суперечить закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що Банк не довів укладення договору кредиту згідно Умов та Правил, які зазначені у наданих до суду витягів з умов та правил та у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин щодо укладення договору кредиту у формі договору приєднання колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Також, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

При цьому, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, Банк обґрунтовував з посиланням на п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з яким Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки Універсальна Голд.

Тобто відсотки за ст. 625 ЦК України є договірними та закріплені в Умовах та Правилах, які, як зазначено вище, не можуть вважатись складовою укладеного кредитного договору, а тому ці вимоги також є недоведеними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача лише суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 18192,12 грн, в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України апеляційний суд вважає позов необґрунтованим та недоведеним, а тому згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід відмовити у цій частині у задоволенні позовних вимог та частково задовольнити скаргу.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції позов Банку визнаний обґрунтованим на 74 %.

При подачі позовної заяви Банк сплатив 1921грн судового збору , при подачі апеляційної скарги відповідач сплатив 2 881,50 грн. Тому з ОСОБА_1 на користь Банку належить стягнути 1421,54грн судового збору за подачу позовної заяви та з Банку належить стягнути на користь відповідача 749,19 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з урахування ч. 10 ст 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1672,35 грн (1421,54 грн 749,19 грн).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Валентини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2022 рокускасувати в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та за договірними відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у кредитному договорі № б/н від 15.11.2020 у розмірі 18192 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто дві) гривні 12 коп.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 18192 грн 12 коп. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 6357,64 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 672,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 лютого 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.