З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Макарович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої згідно договору про надання правової допомоги діє адвокат Бобонич Володимир Іванович, до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів ,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 07.02.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.02.2023 року.
Представник позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої згідно договору про надання правової допомоги діє адвокат Бобонич Володимир Іванович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, 18 квітня 2015 року та відповідач - ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.
За час перебування в шлюбі, в них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження додається), який є малолітнім, та якого позивач виховує самостійно.
Позивач зазначає, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2018 року у цивільній справі № 304/43/18 за її позовом до відповідача вказаний шлюб було розірвано та призначено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, щомісячно.
Після розірвання шлюбу, їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо.
Позивач зазначає, що вона працює в супермаркеті «Алма» та має заробітну плату 9000 гривень. Аліменти 1000 гривень та її заробітна плата не надають їй змоги в повному обсязі забезпечити нормальні потреби дитини.
Крім того, ОСОБА_1 , вказує на те, що потреби дитини значно зросли. Тільки обіди в закладі дошкільної освіти на місяць складають більше 500 гривень (скриншот з онлайн банку про оплату додає), також значно подорожчали в ціні продукти харчування, та комунальні платежі (скриншоти з оплатами додає).
При цьому позивач зазначає, що їй допомагають її батьки. Однак батько дитини також має обов`язки забезпечувати потреби гідного проживання та розвитку їх спільного сина. Також позивач вказує і на те, що хотіла б, щоб син пішов, на заняття з плавання, для нормального розвитку дитини, на що також потрібно витрачати кошти.
Як вказано у позовній заяві, окрім щомісячних внесків за дитину, в вищевказаному навчальному закладі з метою забезпечення належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, позивач також несе витрати на одяг, взуття, шкільне приладдя, інші внески - самостійно.
Кобець вказує і на те, що допомоги у вихованні дитини та догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере, а її прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням та оздоровленням дитини відповідач ігнорує.
Крім того, позивач звертає увагу на те, що з часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, які вона оплачує самостійно (копії квитанцій додаються). Хоча електроенергія та газ потрібні для проживання їх спільної дитини та значно подорожчала орендна плата за квартиру, яка зараз складає 6200 гривень на місяць (договір оренди додається).
Збільшився також і прожитковий мінімум для дитини від шести до 18-ти років - зараз він становить 2201 грн. відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік».
У позовній заяві вказано на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі оскільки, веде розкішний спосіб життя (подорожує, має у власності автомобіль), що свідчить про те, що він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, а він оплачує тільки 1000 гривень, щомісяця та не бере участі у додаткових витратах.
При цьому позивач стверджує, що всі речі, необхідні для дитини вона купує самостійно, оплачує рахунки за комунальні послуги та ін..
При цьому позивач посилається на положення ч. 7 ст. 7 , ст.ст. 141, 180,ч.3 ст. 181, ч.2 ст. 182 ст. 185, ч. 1 ст. 192 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
З огляду на вказане позивач просить суд: збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, до досягнення дитини повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2022 р., у даній справі було відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач та її представник, у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява від адвоката ОСОБА_1 - Бобонича В.І., про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, 18 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідачем, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , був укладений шлюб, зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.
За час перебування в шлюбі, в подружжя народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження: серія НОМЕР_1 від 15.06.2016 року.
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2018 року у цивільній справі № 304/43/18 за позовом ОСОБА_1 , шлюб між нею та ОСОБА_2 , було розірвано та призначено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, щомісячно.

З матеріалів справи встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення суду постійно проживає із позивачем. ОСОБА_1 орендує квартиру, згідно договору від 17.12.2019 року.

На підтвердження витрат позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг, оплату за альбом за ОСОБА_3 , оплата за харчування ОСОБА_3 , оплату у Велмарт.

Згідно рішення суду від 21 березня 2018 року із відповідача на користь позивача на утримання дитини стягуються аліменти у розмірі 1000 грн.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Позивач зазначила, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, потреби дитини значно зросли, а також значно зросли витрати на комунальні послуги, які вона оплачує самостійно, хоча електроенергія та газ потрібні для проживання їх спільної дитини та значно подорожчала орендна плата за квартиру, яка зараз складає 6200 гривень на місяць (договір оренди додається).

Окрім того, позивач зазначила, що саме вона несе витрати на одяг, взуття, шкільне приладдя, інші внески. Натомість, батько дитини у вихованні дитини та догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере, а прохання позивача розподілити витрати, пов`язані з навчанням та оздоровленням дитини відповідач ігнорує.

Суд констатує, що відомостей про те, що з дня ухвалення вказаного рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , та до дня розгляду даної справи, змінився сімейний, майновий стан сторін, стан їх здоров`я чи стан здоров`я дитини матеріали справи не містять. При цьому, на підтвердження місця роботи та розміру доходів позивача до матеріалів справи не додано жодних доказів. Так, само відсутнє підтвердження розміру витрат позивача на оренду житла.

У доданому до позовної заяви договорі про оренду квартири відсутня сума щомісячної орендної плати. Також відсутні квитанції про здійснення оплати за житло. В додатку до позовної заяви додано лише квитанції про оплату комунальних послуг від 22.10.2022 та від 25.07.2022 - де не вказано платника та не зазначено отримувача коштів.

Разом із тим, позивач стверджує, що батько дитини в змозі сплачувати більший розмір аліментів ніж 1000 грн., про що свідчить його спосіб життя.

Суд бере до уваги те, що відповідач в судові засідання не з`явився, жодних заяв, в тому числі і відзиву на позовну заяву у суд не подав. Фактично заперечень щодо позовної заяви відповідачем не подано. Підтвердження погіршення матеріального становища ОСОБА_2 , що в свою чергу, перешкоджало б йому сплачувати більшу суму аліментів суду також не надано, відомостей щодо наявності у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні суду не надано.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому максимальний розмір аліментів не обмежується законодавством.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Слід зазначити, що розглядаючи дану справу суд враховує, що на момент ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, 21.03.2018 р., дитині - ОСОБА_3 не виповнилося двох років. При цьому судом було враховано, окрім іншого, розмір прожиткового мінімуму (станом на 2018 рік) для дитини відповідного віку, тобто до 6 років.

На день звернення із даним позовом до суду ОСОБА_3 виповнилося 6 років. Так, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку станом на час подання позовної заяви (з липня по листопад 2022 року) - становили 2 744 грн.

Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів суд враховує і те, що дитина, згідно рішення Перечинького районного суду Закарпатської області від 21.03.2018 проживає із позивачем. Твердження позивача про те, що всі речі, необхідні для дитини вона купує самостійно, оплачує рахунки за комунальні послуги та ін.. відповідачем не спростовано.

Наявні у справі докази в сукупності із законодавчим збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зростаючими потребами сина сторін, встановленими обставинами дають підстави для зміни розміру аліментів.

Суд враховує, що за період часу з ухвалення попереднього судового рішення (2018 рік) неповнолітня дитина виросла, змінилися її потреби в розвитку, харчуванні, побуті.

Окрім того, суд вважає за необхідне вказати і на те, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи наведене, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду про стягнення аліментів, не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, за можливе збільшити розмір аліментів з 1000 гривень до 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Разом із тим, на переконання суду позивачем не доведено належними та допустимими доказами можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн..

При цьому слід зазначити, що батьки мають однаковий обов`язок щодо утримання дітей, а з огляду на вказаний вище визначений у 2022 році прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, розмір аліментів у сумі 3500 грн., відповідає положенням СК України та інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 694,68 грн.

Щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, то суд дійшов наступного висновку:

Представник позивача просить суд стягнути із відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. при цьому до позовної заяви додано виключно Договір б/н про надання правової допомоги від 28.10.2022 року.

Як вказано у договорі:

п.3.3 Оплата наданих послуг за договором здійснюється Клієном протягом 3-х днів після підписання сторонами акта приймання-здачі наданих послуг.

п. 3.5 Оплата здійснюється згідно з актом виконаних робіт

п.3.6 Акт приймання-здачі наданих послуг складається у письмовій формі негайно після надання відповідних послуг. У акті вказується кількість та загальна вартість наданих послуг….

Разом із тим, матеріали справи не містять такого Акту приймання-здачі виконаних робіт. При цьому у самому договорі відсутні відомості щодо вартості та обсягу наданих адвокатом послуг.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18,підкреслили, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому ВС зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої дороги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року справа № 131/1488/20:

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Подібна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.

Суд констатує, що в даному випадку, у матеріалах справи відсутні будь які підтвердження, розрахунки вартості та обсягу наданих адвокатом послуг. Вказане в свою чергу позбавляє суд можливості визначити розмір витрат на правовому допомогу які підлягають стягненню із відповідача.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ч. 2 ст. 164, ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої згідно договору про надання правової допомоги діє адвокат Бобонич Володимир Іванович, до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів що встановлений рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21.03.2018 р., у справі № 304/43/18 за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн., встановивши їх в розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 694,68 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду./

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош