ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/917/21 Номер провадження 22-ц/814/223/23Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

при секретарі Ракович Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року (повний текст рішення складено 18 травня 2022 року) та на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року (повний текст судового рішення складено 09 червня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртелеком», Полтавської філії акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Укртелеком» (далі АТ «Укртелеком»), Полтавської філії акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

В обґрунтування позову зазначено, що з березня 2010 року ОСОБА_1 займав посаду начальника дільниці технічної експлуатації засобів електрозв`язку; з листопада 2014 року по 02 грудня 2019 року посаду начальника станційно-лінійної дільниці №3 смт Машівка Комбінованого центру телеком дільниці №335 м. Полтава; з 02 грудня 2019 року позивача переведено на посаду начальника дільниці (виносне місце смт Машівка) дільниці мережі доступу №332/7 м. Кобеляки цеху мережі доступу технічної служби Полтавської філії АТ «Укртелеком».

Позивач вказує, що 21 жовтня 2021 року наказом директора Полтавської філії АТ «Укртелеком» ОСОБА_2 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків (пункт 3.14-3.16, 3.20 посадової інструкції), що полягає в недотриманні у роботі положень внутрішніх актів товариства, а саме розпорядження КЦ АТ «Укртелеком» від 23 серпня 2021 року №81-Р-НО «Щодо демонтажу стативів власними силами», Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Укртелеком», незабезпеченні виконання Плану в частині демонтажу та вивезення телекомунікаційного обладнання АТС в установлені терміни на склад філії.

Позивач вважає, що його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, так як до його посадових обов`язків не віднесено обов`язку щодо ремонту, обслуговування, а також демонтажу обладнання АТС, яке є станційним обладнанням, а його повноваження обмежені планово-профілактичними, ремонтно-налагоджувальними роботами, капітальним та поточним ремонтом лише лінійного обладнання, що також підтверджується копією посадової інструкції начальника дільниці, затвердженої 28 лютого 2020 року директором Полтавської філії ПАТ «Укртелеком».

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» винесений директором Полтавської філії АТ «Укртелеком» Гаврильцем П.М.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року у задоволенні клопотання представника АТ «Укртелеком» про закриття провадження у справі на підставі частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору відмовлено.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що на момент подачі позовної заяви предмет спору у даному позові існував, що виключає можливість закриття провадження з підстав відсутності предмета спору.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укртелеком», Полтавської філії АТ «Укртелеком» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора Полтавської філії АТ «Укртелеком» Гаврильця П.М. № 256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено факту порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, а відтак й законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року стягнуто із АТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

З ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року, рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року та додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року не погодилося АТ «Укртелеком» та оскаржило їх в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах скаржник прохає суд: 1) скасувати рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року в частині визнання незаконним наказу директора Полтавської філії АТ «Укртелеком» Гаврильця П.М. №256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» і стягнення з АТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908,00 грн, та в цій частині закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору; 2) скасувати додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

На думку особи, яка подала апеляційні скарги, при ухваленні оскаржуваних судових рішень суд першої інстанції порушив ряд норм матеріального та процесуального права, не надав належної оцінки поданим відповідачем доказам, а висновки, до яких дійшов суд, не відповідають обставинам справи.

Відповідач вказує, що мало місце невиконання позивачем розпоряджень керівництва щодо виконання поставленого завдання, що є грубим порушенням трудової дисципліни, тому висновок місцевого суду про те, що оспорюваний наказ про догану є незаконним з підстав того, що «позивач не мав повноважень по здійсненню демонтажу та перевезення обладнання власними силами» не відповідає дійсним обставинам справи.

Водночас, вказавши на правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року по справі №638/3792/20, відповідач зазначив, що предмет спору у даній справі на час ухвалення оскаржуваного судового рішення був відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року особа, яка її подала, вказує, що сторонами договору про надання професійної правничої допомоги була узгоджена сума гонорару адвоката у фіксованому розмірі 3000,00 грн.

Також детальний опис робіт не містить відомостей та доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, зокрема, їх кількість та витраченого часу на їх надання/виконання.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Позивач, подавши відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року, вказав, що дане оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Також позивачем зазначено, що сторонами договору про надання професійної правничої допомоги узгоджено обчислення гонорару у фіксованому розмірі, що в свою чергу не передбачає зазначення обсягу витраченого часу та ретельного опису кожного пункту виконаних робіт чи наданих послуг.

Водночас, сторонами договору узгоджено, що розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача, взявши участь у судовому засіданні, вимоги апеляційних скарг підтримав та прохав їх задовольнити, з підстав сказаних у них.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції на розгляд справи не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

13 лютого 2023 року на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Бульбах Н.М. про відкладення розгляду справи, що мотивовано станом здоров`я представника.

Колегія суддів зазначає, що заявниками до вищевказаного клопотання про відкладення розгляду справи не було додано будь-яких доказів щодо неможливості її прибуття до Полтавського апеляційного суду, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити дійсні обставини неможливості прибуття до суду останньої та визнати вищевказані підстави поважними за для відкладення розгляду справи.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що адвокат Бульбах Н.М. була повідомлена про час, дату та місце судового засідання, а також відсутність підтвердження поважності підстав для відкладення розгляду справи, тривалий час апеляційного перегляду оскаржуваних судових рішень та можливість розгляду апеляційних скарг за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 вересня 2002 року, з березня 2010 року ОСОБА_1 займав посаду начальника дільниці технічної експлуатації засобів електрозв`язку; з листопада 2014 року по 02 грудня 2019 року займав посаду начальника станційно-лінійної дільниці №3 смт Машівка Комбінованого центру телеком дільниці №335 м. Полтава; з 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника дільниці (виносне місце смт Машівка) дільниці доступу №332/7 м. Кобеляки цеху мережі доступу технічної служби Полтавської філії АТ «Укртелеком» (а.с. 20-22).

За розпорядженням №81-Р-НО від 23 серпня 2021 року «Щодо демонтажу стативів власними силами», винесеного директором технічної дирекції АТ «Укртелеком» Микитюком Д.М. з метою забезпечення ефективного вивільнення об`єктів товариства в межах поточних проектів АТ «Укртелеком», пов`язаних з демонтажем та перевезенням обладнання АТС, директорам технічних департаментів макрорегіонів АТ «Укртелеком» та керуючих філій макрорегіонів, начальникам технічних служб філій ухвалено довести дане розпорядження до відома підпорядкованих підрозділів, організувати ознайомлення та забезпечити дотримання його вимог в частині щодо демонтажу обладнання АТС. Крім того, зазначено, що якщо на АТС стативів більше 2-х, демонтаж та перевезення необхідно виконувати із залученням виключно силами підрядних організацій. Якщо на АТС до двох стативів, дозволено провести демонтаж силами підрозділів філії, при цьому необхідно забезпечити перевезення демонтованого телекомунікаційного обладнання АТС на склад філії власними силами. Також нагадано про обов`язкове документальне оформлення приймання-передачі стативів на відповідальне зберігання на склади філій, а саме: оформлення прибуткого ордеру щодо оприбуткування несписанного обладнання на склади співробітником МВО з підрозділу, в якому був проведений демонтаж стативів (а.с. 14).

12 жовтня 2021 року у ОСОБА_1 відібрано пояснення щодо невивезення АТСК 50/200 Лиман-2 в Решетилівському районі власними силами дільниці (а.с. 15).

Наказом АТ «Укртелеком» Полтавської філії «Про застосування дисциплінарного стягнення» №256-к від 21 жовтня 2021 року оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику дільниці мережі доступу №332/7 м. Кобеляки цеху мережі доступу технічної служби Полтавської філії АТ «Укртелеком» за неналежне виконання посадових обов`язків, що полягає в недотриманні в роботі положень внутрішніх актів товариства, а саме, розпорядження КЦ АТ «Укртелеком» від 23 серпня 2021 року №81-Р-НО «Щодо демонтажу стативів власними силами», Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Укртелеком», незабезпеченні виконання Плану в частині демонтажу та вивезення телекомунікаційного обладнання АТС в установлені терміни на склад філії (а.с. 10).

Під час розгляду справи місцевим судом було встановлено, що розпорядження «Про виведення з експлуатації основних засобів» №45-P-PL з відповідними додатками було винесено директором Полтавської філії АТ «Укртелеком» Гаврильцем П.М. 27 жовтня 2021 року, тобто після притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за неналежне виконання посадових обов`язків, що полягає у недотриманні в роботі положень внутрішніх актів товариства, а саме розпорядження КЦ АТ «Укртелеком» від 23 серпня 2021 року №81-Р-НО «Щодо демонтажу стативів власними силами», Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Укртелеком», незабезпеченні виконання плану в частині демонтажу та вивезення телекомунікаційного обладнання АТС в установлені терміни на склад філії (а.с. 23-29).

Позивачем стверджувалося, що до його посадових обов`язків не віднесено обов`язку щодо ремонту, обслуговування, а також демонтажу обладнання АТС, яке є станційним обладнанням, а його повноваження обмежені планово-профілактичними, ремонтно-налагоджувальними роботами, капітальним та поточним ремонтом лише лінійного обладнання, що підтверджується копією посадової інструкції начальника дільниці, затвердженої 28 лютого 2020 року директором Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» (а.с. 11-13).

Наказом директора Полтавської філії АТ «Укртелеком» від 15 грудня 2021 року №290-к наказ № 256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», відповідно до якого позивачу ОСОБА_1 була оголошена догана, скасований на підставі службової записки начальника технічної служби від 15 грудня 2021 року (а.с. 54).

У службовій записці начальника технічної служби ОСОБА_3 зазначено, що у зв`язку з нововиявленими обставинами він просить скасувати наказ Полтавської філії «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 21 жовтня 2021 року №256-к, яким ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 113).

Позиція апеляційного суду

Щодо закриття провадження

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2021 року по справі № 638/3792/20.

Аналізуючи норми права та беручи до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду вбачається, що обов`язковою умовою для закриття провадження, у тому числі, є й відсутність неврегульованих питань, що є предметом відповідного пору.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до місцевого суду з позовною заявою, прохав Машівський районний суд Полтавської області визнати незаконним та скасувати наказ №256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» винесений директором Полтавської філії АТ «Укртелеком» Гаврильцем П.М.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги, у тому числі, й щодо визнання оскаржуваного наказу незаконним, що не було урегульовано між сторонами спору у позасудовому порядку до ухвалення судового рішення по суті розгляду даної справи, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Щодо визнання незаконним наказу

Згідно зі статтею 139 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 150 КЗпП України передбачено право працівника оскаржити дисциплінарне стягнення у передбаченому законом порядку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту його законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом директора Полтавської філії АТ «Укртелеком» від 15 грудня 2021 року №290-к наказ № 256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», відповідно до якого позивачу ОСОБА_1 була оголошена догана, скасований на підставі службової записки начальника технічної служби ОСОБА_3 , у якій зазначено, що у зв`язку з нововиявленими обставинами останній просить скасувати наказ Полтавської філії «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 21 жовтня 2021 року №256-к.

На думку колегії суддів, відповідач скасовуючи оскаржуваний наказ підтвердив факт відсутності у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який був підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Оскільки наказ Полтавської філії АТ «Укртелеком» № 256-к від 21 жовтня 2021 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» було самостійно скасовано відповідачем після подання позовної заяви позивачем до місцевого суду, то за для відновлення порушених прав ОСОБА_1 , як робітника Полтавської філії АТ «Укртелеком», місцевий суд дійшов до правильного висновку про визнання оскаржуваного наказу незаконним.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 вказано, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2022 року до місцевого суду надійшла заява від ОСОБА_1 про подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, до якої останнім було долучено докази понесених витрат, які він прохав суд розподілити відповідно до норм статей 141, 142 ЦПК України.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив наступні докази: договір про надання професійної правничої допомоги (згідно додаткової угоди №51/1 від 07 червня 2022 року (а.с. 176)) від 01 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та ОСОБА_4 (адвокат), який діє до набрання судовим рішенням в справі законної сили (а.с. 128-130); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для виконання правничої допомоги від 16 травня 2022 року, у якому зазначено, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта в суді становить 5000,00 грн, а за іншу правничу допомогу (пошук та вивчення нормативних документів, судової практики, підготовка та ведення справи, збір доказів, підготовка та складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, усні консультації, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ведення справи з клієнтом) 5000,00 грн(а.с. 131); рахунок-фактура №51 від 16 травня 2022 року на загальну суму 10000,00 грн (а.с. 132); довідка №51 від 16 травня 2022 року, у якій вказано, що згідно рахунку-фактури №51 від 16 травня 2022 року гонорар по справі №948/917/21 становить 10000,00 грн (а.с. 133); квитанція №51 від 16 травня 2022 року про оплату ОСОБА_1 гонорару адвокату Бульбах Н.М. у розмірі 10000,00 грн (а.с. 134). Крім того, до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Бульбах Н.М., серії ВІ №1068020 (а.с. 41); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_4 від 04 січня 2017 року (а.с. 42).

Щодо розміру гонорару представника позивача, то пунктом 4.2. договору передбачено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та становить 3000,00 грн. Крім того, розмір гонорару подвоюється у разі надання адвокатом послуг клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні (пункт 4.4. договору). Згідно пункту 4.5. договору до гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для його виконання.

Колегія суддів вкотре наголошує, що відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, аналізуючи подані позивачем до суду першої інстанції докази понесених ним витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що ОСОБА_1 та адвокатом Бульбах Н.М. було узгоджено суму гонорару у фіксованому розмірі 3000,00 грн, натомість доказів на підтвердження підстав для його збільшення до суду подано не було, що в свою чергу виключає можливість стягнення грошових коштів у більшому розмірі ніж було узгоджено сторонами даного договору.

Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2022 року до суду першої інстанції надійшли заперечення від представника відповідача на заяву про подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, в яких останній, посилаючись на фіксований розмір узгодженого між позивачем та його представником гонорару, відсутність попереднього розрахунку судових витрат та принцип співмірності, прохав відмовити позивачу у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до частини другої статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто даною нормою цивільного процесуального законодавства закріплено право, а не обов`язок суду, що дає можливість на власний розсуд застосовувати дане положення.

Водночас, враховуючи фіксований розмір узгодженого між позивачем та його представником гонорару, заперечення відповідача, часткове задоволення позовних вимог, а також беручи до уваги принцип співмірності, колегія суддів вважає за потрібне зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу з 6000,00 грн на 2000,00 грн, які стягуються з АТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, а рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 рокупостановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу на дане судове рішення слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Разом з тим, повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ «Укртелеком» на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року задовольнити частково та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року- змінити, стягнувши з АТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн замість 6000,00 грн.

Щодо судових витрат в частині судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює лише оскаржуване додаткове рішення в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, то розподіл судових витрат в частині судового збору при розгляді даних апеляційних скарг не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2022 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укртелеком» на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 08 червня 2022 року змінити, стягнувши з акціонерного товариства «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн замість 6000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська