ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1209/23 Справа № 211/2571/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2571/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яка ухвалена суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначав, що в провадженні суду перебуває справа за його позовом до відповідача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Вказував, що борг відповідача складає 3780,00 доларів США, який до цього часу йому він не повернув, хоча строки повернення боргу вже минули, що відповідач за рішеннями суду зобов`язаний сплатити йому кошти які заборгував, у розмірі 41000,00 грн.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробить неможливим виконання рішення суду.

З огляду на вказане, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі - продажу, ВСМ № 027444, виданий 15.08.2005 року, видавник: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська І.С., зареєстровано в реєстрі за № 3322, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:10326357, та заборонено її відчуження будь-яким способом до завершення розгляду судом справи про стягнення заборгованості за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили.

Копію ухвали направлено до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), для виконання.

Ухвала допущеного до негайного виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що право приватної власності є непорушним.

Вважає, що, заявляючи вимоги про накладення арешту на нерухоме майно позивач належним чином не мотивував необхідність застосування такого заходку забезпечення позову.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно, необґрунтовано та незаконно було вирішено, що існують будь-які ризики невиконання рішення суду у ці справі.

Вказує, що в нього не має заборгованостей та невиконаних зобов`язань.

Вважає, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру та заборони її відчуження будь-яким способом до завершення розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики та до набрання рішення суду законної сили не є співмірним способом забезпечення позову у справі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала , просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Інші учасники судового розгляду у засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

В провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів за договорами позики: від 07.03.2019 року в сумі 230,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 17.03.2019 року; від 08.06.2019 року в сумі 3100,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 08.07.2019 року; від 26.12.2019 року в сумі 450,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 25.01.2020 року. Всього 3780,00 доларів США, які до цього часу ОСОБА_2 позивачу не повернув.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_2 за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 23.06.2010 року, яке набрало законної сили 06.07.2010 року та рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.01.2014 року , яке набрало законної сили 04.02.2014 року, на користь ОСОБА_1 стягнуті грошові кошти, за наслідками не виконання зобов"язань за договорами позики, у загальному розмірі 40 816,51 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відповідачу на праві власності належать квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником вид забезпечення позову сприятиме гарантуванню виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Задоволення заяви про забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично залишиться у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Стаття 149 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити, передбаченихстаттею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів також враховує пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України, згідно з яким право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості.

Враховуючи фактичні обставини справи і зміст позовних вимог, зокрема той факт, що між позивачем та ОСОБА_2 спір виник щодо повернення боргу, обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме, накладення арешту на квартиру, власником якої є відповідач, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а посилання відповідача у апеляційній скарзі щодо не співмірності обраного позивачем способу забезпечення позову є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно наявності підстав для забезпечення позову.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем надано переконливі підстави та докази того, що невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку ефективним та достатнім заходом забезпечення позову буде накладення арешту на спірну квартиру. При цьому, зазначене не порушує право власності відповідача та не призведе до невиправданого обмеження майнових його прав, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися таким майном.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: