ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/225/23 Справа № 205/7691/20 Головуючий у першій інстанції: Демидова С. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу та неустойки,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 лютого 2020 року між ним та відповідачем, за участю рієлтора агентства нерухомості «Dnepr City», було укладено попередній договір про купівлю квартири АДРЕСА_1 . За умовами договору відповідач повинен був до 16 березня 2020 року підготувати документи для продажу квартири, зняти з реєстрації свого брата та погасити заборгованість за комунальні послуги. Також, відповідно до договору відповідачу було передано 1000 доларів США у рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який повинен був укладений до 16 березня 2020 року. В порушення умов попереднього договору відповідач заборгованість за комунальні послуги не погасив, осіб, зареєстрованих у квартирі, не зняв, а також пропонував укласти договір купівлі-продажу за копіями документів. На даний час квартира продана іншій особі. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов договору відповідач повинен повернути позивачу аванс, а також неустойку у розмірі авансу. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти, передані йому як аванс, у розмірі 1000,00 доларів США (еквівалент по курсу НБУ на 06.10.2020 28,40*1000 = 28400,00 грн.); стягнути з відповідача грошові кошти за невиконання умов - своїх зобов`язань за попередніх договором у розмірі завдатку 1000,00 доларів США (еквівалент по курсу НБУ на 06.10.2020 28,40*1000 = 28400,00 грн.).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу та неустойки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані в якості авансу в розмірі 27969,40 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 40 коп.), що еквівалентно 1000 (одній тисячі) доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за невиконання умов попереднього договору у розмірі 27969,40 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 40 коп.), що еквівалентно 1000 (одній тисячі) доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року - відхилити; оскаржуване рішення - залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір №16/02/20 у простій письмовій формі.

Згідно зазначеного договору, який укладений у простій письмовій формі, продавець зобов`язується продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності продавця, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1. договору сторони зобов`язались не пізніше 16 березня 2020 року укласти договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму у розмірі 25000,00 грн. Також вказано, що вказана грошова сума переводиться продавцем у іншій вид матеріальних активів - 1000,0 дол. США.

Згідно п. 2.2. гарантійна сума при укладенні договору купівлі-продажу (основного договору) у відповідності до умов даного договору залишається у продавця в якості авансу і зараховується як частина виплати за об`єкт нерухомості (квартири), і зараховується до суми повного розрахунку.

Відповідно до п.5.1. п. 5.2. у випадку неукладення договору купівлі-продажу у строк не пізніше 16.03.2020, по причині, яка залежить від покупця, гарантійна сума залишається у розпорядженні продавця в якості неустойки. У випадку неукладення договору купівлі-продажу у строк не пізніше 16.03.2020 по причині, яка залежить від продавця, продавець зобов`язується повернути гарантійну суму, а також, виплатити покупцю неустойку в розмірі гарантійної суми (а.с. 5-7).

Судом встановлено, що, відповідно до змісту договору від 16 лютого 2020 року, позивач передав відповідачу 25000,0 грн., у національній валюті. Факт одержання від позивача 25000,0 грн. визнано відповідачем, про що зазначено, зокрема, у заяві відповідача про перегляд заочного рішення (а.с. 57 63). Факт підписання договору від 16 лютого 2020 року відповідач не оспорює.

Згідно копії свідоцтва від 16.03.2020, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., ОСОБА_1 16.03.2020 о 17:00 год. знаходився у приміщенні нотаріальної контори за адресою: 49044, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Шевченка, буд. 11, прим. 59 (а.с. 70).

21 березня 2020 сторони за участю представника АН Dnepr City Мороза О.О. уклали додаткову угоду №1 до договору №16/02/20, згідно якої сторони визначили новий строк для укладення договору купівлі-продажу - до 21 травня 2020 року.

22 травня 2020 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору №16/02/20, згідно якої сторони визначили новий строк для укладення договору купівлі-продажу - до 15 червня 2020 року (а.с. 67).

Згідно копії свідоцтва від 15.06.2020, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., ОСОБА_1 15.06.2020 о 15:00 год. знаходився у приміщенні нотаріальної контори за адресою: 49044, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Шевченка, буд. 11, прим. 59 (а.с. 71).

Встановлено судом, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у належній письмовій нотаріальній формі сторонами укладено не було. Даний факт визнано позивачем та відповідачем, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договір від 16.02.2020 року стосується домовленості про укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 та 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач отримав від позивача 25000,0 грн. за продаж позивачу у майбутньому квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується наведеними вище письмовими доказами; встановивши, що сторони справи у належній письмовій нотаріальній формі договір купівлі-продажу чи попередній договір купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна не уклали, що визнано сторонами, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми (авансу) у розмірі 25000,00 грн.

Доводи позовної заяви, що відповідачу були передані грошові кошти у розмірі 1000,0 доларів США спростовуються змістом договору від 16.02.2020 року, де зазначено, що відповідачу передається саме 25000,00 грн.

Посилання на те, що 25000,00 грн. переведені позивачем у іншій вид матеріальних активів (1000,0 дол. США.) - не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду щодо одержання відповідачем, у відповідності до умов договору від 16.02.2020 року, грошових коштів у національній валюті у розмірі 25000,0 грн.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу авансового платежу у розмірі 1000,0 доларів США позивачем не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

З урахуванням встановлених вище обставин справи, передані відповідачу 25000,00 грн. за своєю правовою природою є саме авансовим платежем та не мають ознак завдатку, враховуючи, що основний договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був. Отже, авансовий платіж у повному розмірі - 25000,00 грн. - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 570, 571 ЦК України, на які позивач посилається у позовній заяві, як на підставу позову, відсутні, тому у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача подвійної суми авансового платежу повинно бути відмовлено.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення помилкового рішення, тому оскаржуване рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що у даній цивільній справі позов з підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявлений.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню судові витрати в сумі 542,74 грн.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 200,00 грн. за виготовлення позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення авансу та неустойки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 ) 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 542 (п`ятсот сорок дві) грн. 74 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 10 березня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова