Провадження № 2/679/77/2023
Справа № 679/1211/22
місто Нетішин Хмельницької області
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Безкровного І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оліферук Ж.А., звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позову зазначається, що за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2013 стягнуто на її користь з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 04.11.2013 і до досягнення дітьми повноліття.
30.05.2018 головним державним виконавцем Болкуневичем І.В. Сарненського відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрите виконавче провадження № 56491862.
23.10.2021 позивач вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_5 .
05.12.2022 суддею було відкрите провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 22).
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач відзиву на позов не подав, у той час як сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.11.2013 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , які раніше перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, були стягнуті аліменти на їх спільних дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 04.11.2013 і до досягнення дітей (а.с. 5, 6, 7).
30.05.2018 головним державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Болкуневичем І.В. було відкрите виконавче провадження № 56491862 за виконавчим листом № 2/679/744/2013, виданим 14.03.2014 на підставі вказаного рішення суду. У вказаній постанові державного виконавця прізвище стягувача зазначається як « ОСОБА_7 » (а.с. 8).
23.10.2021 позивач уклала шлюб із ОСОБА_8 , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Встановлене ч. 1 ст. 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов?язку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов?язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов?язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов?язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов?язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Зазначені правові висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), у зв?язку із чим відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Так, Верховний Суд зазначив, що при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред?явлення позову чи на інший момент), то при пред?явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред?явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред?явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що міститься в матеріалах справи, за виконавчим листом № 2/679/744/2012 від 14.03.2014 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 за період із 07.09.2021 по 31.08.2022 були нараховані аліменти в наступному розмірі:
- вересень 2021 року 3246,06 грн;
- жовтень 2021 року 4234 грн;
- листопад 2021 року 4234 грн;
- грудень 2021 року 4234 грн;
- січень 2022 року 4234 грн;
- лютий 2022 року 4234 грн;
- березень 2022 року 4456 грн;
- квітень 2022 року 4456 грн;
- травень 2022 року 4456 грн;
- червень 2022 року 4456 грн;
- липень 2022 року 4456 грн;
- серпень 2022 року 4456 грн;
Виходячи з цього, оскільки протягом вказаного періоду будь-яких аліментів ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 в межах цього виконавчого провадження не сплачував, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період із 07.09.2021 по 31.08.2022 складає:
- вересень 2021 року (335 днів) 3246,06 грн;
- жовтень 2021 року (304 дні) 4234 грн;
- листопад 2021 року (274 дні) 4234 грн;
- грудень 2021 року (243 дні) 4234 грн;
- січень 2022 року (212 днів) - 4234 грн;
- лютий 2022 року (184 дні) 4234 грн;
- березень 2022 року (153 дні) 4456 грн;
- квітень 2022 року (123 дні) 4456 грн;
- травень 2022 року (92 дні) 4099,52 грн;
- червень 2022 року (62 дні) 2762,72 грн;
- липень 2022 року (31 день) 1381,36 грн.
У той же час суд не бере до уваги наведений у позові розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки, як вже зазначалося судом, у разі несплати аліментів у поточному місяці заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки, виникає лише з першого числа наступного місяця, і пеня підлягає нарахованню з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу. Отже, прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти, про що зокрема зазначається у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/2021.
Із досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів. Також суд вважає доведеним, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача, оскільки жодних доказів на підтвердження її відсутності ним надано не було.
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач 14.11.2022 уклала з адвокатом Оліферук Ж.А. договір про надання правової допомоги, повноваження якої підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВХ № 1036105 від 15.11.2022. У п. 4.1 вказаного договору зазначається, що за адвокатські послуги клієнт сплачує адвокату погоджену сторонами винагороду у розмірі 2000 грн (а.с. 10, 11).
Із наявної в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордера від 15.11.2022 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Оліферук Ж.А., що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 2000 грн (а.с. 10).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У той же час відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, будь-яких клопотань та відзиву на позов не подав, не скориставшись своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також, з урахуванням того, що позивач під час звернення до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору в розмірі 889,39 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (992,40 грн х 89,62% / 100%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 279-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1792,40 грн (однієї тисячі семисот дев`яноста двох гривень сорока копійок).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів із дня складення рішення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів із дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Нетішинського міського суду Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня складення рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Представник позивача: адвокат Оліферук Жанна Антонівна (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Суддя І.Г. Безкровний