ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/1211/21
Провадження № 22-ц/821/200/23
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року (ухваленого під головуванням судді Прилуцького В.О. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 24 листопада 2022 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 2008 року по 2016 рік вона фактично проживала разом із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Під час реєстрації дитини, вказує позивчака, відомості про батька були записані зі слів матері. Відповідач приходив до сина, спілкувався з ним та дарував іграшки, що на її думку свідчить про визнання ним дитини. Однак в зв`язку з тим, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання сина то вона просить суд стягнути з нього аліменти на його утримання.

На підставі викладеного, позивачка просила постановити судове рішення, яким визнати батьківство ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

внести зміни в актовий запис № 612 від 23 грудня 2014 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всих видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2021 року і до повноліття дитини.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 27 вересня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 45).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано батьківство ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано внести зміни в актовий запис № 612 від 23 грудня 2014 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, виключивши відомості про батька ОСОБА_5 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, жителя с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2021 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов в частині батьківства та той факт, що він дійсно є батьком сина позивачки ОСОБА_1 , то вказані обставини не підлягають доказуванню, а суд не має обгрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що факт народження у відповідача сина ОСОБА_6 не є безумовною підставою, яка дійсно свідчить про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Оскільки відповідач не надав доказів перебування на його утриманні іншого сина ОСОБА_6 та стягнення на його користь аліментів, а також перебування на його утриманні батьків, то суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення аліментів у тому розмірі, в якому просила позивачка.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 січня 2023 року ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2021 року і до повноліття дитини.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано той факт, що відповідач від іншого шлюбу має неповнолітню дитину сина ОСОБА_6 , на користь якого він також сплачує аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також скаржник вказує, що має хворобу, яка періодично загострюється, у зв`язку з чим він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні.

Крім того, вказує, що на його утриманні перебувають хворі батьки, які потребують постійного догляду та лікування.

Вважає, що для забезпечення потреб обох дітей доцільним є стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 31 січня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачка заявила клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 500 грн.

Фактичні обставини справи

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2014 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.6).

З довідки, виданої головою правління ОСББ «Сузір`я 2» № 15 від 08 квітня 2021 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_4 (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 з 12 січня 2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (після укладення шлюбу ОСОБА_8 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 12 січня 2017 року (а.с.26).

Від даного шлюбу відповідач ОСОБА_2 має дитину, сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07 квітня 2017 року (а.с.27).

З довідки виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1216 від 19 травня 2021 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.28).

Дружина відповідача ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_9 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Білозірської сільської ради № 1217 від 19 травня 2021 року (а.с.29).

З наданих довідок про доходи № 4589, № 5490, № 3591 від 17 листопада 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 працює провідним спеціалістом у Виконавчому комітеті Білозірської сільської ради (а.с. 85-87).

Відповідно до вказаних вище довідок вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_2 вираховуються аліменти.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своїм сімейним та матеріальним станом відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов в частині батьківства та той факт, що він дійсно є батьком сина позивачки ОСОБА_3 . До того ж, батьківство відповідача підтверджено висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово медичної експертизи» ДОР № 1103 від 15 липня 2022 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 70-73).

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , отже на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Оскільки дитина проживає разом зі своєю матір`ю, позивачем у справі, отже у силу вимог ст. 181 СК України остання має право на стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини, про що вірно вказав суд першої інстанції.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції враховано потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я, матеріальне становище сторін, а також рівність обов`язку батьків по утриманню дитини.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо можливості останнього сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) у зв`язку з перебуванням на його утриманні неповнолітнього сина від іншого шлюбу, на користь якого він також сплачує аліменти, суд першої інстанції зазначив, що факт народження у відповідача сина ОСОБА_6 від іншого шлюбу не є безумовною підставою, яка б свідчила про те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Крім того, суд правильно констатував, що в матеріалах справи відсутні докази перебування саме на його утриманні сина ОСОБА_6 . Згідно з наданої відповідачем довідки виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1217 від 19 травня 2021 року вбачається, що його син ОСОБА_9 проживає разом з матір`ю.

Апеляційний суд погоджується з викладеними вище висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що підтверджені вірно встановленими обставинами справи.

Згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 вбачається, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті зміна сімейного стану відповідача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Проте, на підтвердження своїх вимог щодо доцільності стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно крім зміни свого сімейного стану, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що він має хворобу, яка періодично загострюється, а також те, що на його утриманні перебувають хворі батьки, які потребують постійного догляду та лікування.

На підтвердження викладених доводів скаржник до суду апеляційної інстанції надає нові докази, які не були подані ним в суд першої інстанції, просить їх долучити до матеріалів справи та врахувати під час постановлення судового рішення.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 вказаної постанови зазначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 серпня 2020 року у справі N 704/192/18.

В обґрунтування неможливості подати до суду першої інстанції докази свого незадовільного стану здоров`я та хвороби батьків відповідача, останній зазначає що він не має високого рівня правової освіти та не міг самостійно дати належну оцінку даним доказам, а також те, що вони будуть мати значення для вирішення питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просив долучити їх в якості доказів, однак не наводить об`єктивних причин, які перешкоджали надати зазначені докази до суду першої інстанції під час розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи про існування своєї хвороби та хвороби батьків відповідач знав ще з 2020 року, до часу подання позовної заяви, тобто було достатньо часу для подання доказів для заперечення вимог позивачки.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Однак такого клопотання матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин неподання доказів в строки апелянтом не зазначено, тому апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про долучення вказаних доказів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за змістом статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з вимогою про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану та/або погіршення стану здоров`я.

Враховуючи, що стягнення аліментів на одну дитину в меншому розмірі призведе до порушення її прав порівняно з другою дитиною, а також те, що обставини, які наводить відповідач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, без поважних причин не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується із аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових передумов для стягнення аліментів з відповідача у розмірі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини даної справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у визначеному розмірі є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 разом з подачею відзиву на апеляційну скаргу надала до суду Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24 січня 2023 року та квитанцію про оплату правничої допомоги №б/н від 24.01.2023 року на суму 2500 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання професійної правничої допомоги № 25/21 від 08 квітня 2021 року.

Відповідно до п. 1 Акту прийому-передачі від 24 січня 2023 року адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу по справі №703/1211/21 про визнання батьківства та стягнення аліментів, на виготовлення якого було витрачено 1 год 30 хв. Оскільки передбачена Договором №215/21 від 08 квітня 2021 року вартість години роботи адвоката складає 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати, то згідно з розрахунком, вартість наданої правничої допомоги складає 2500 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

06 лютого 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшло заперечення ОСОБА_2 щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, в обґрунтування якого останній вказує, що заявлений позивачкою розмір правничої допомоги є неспівмірним з обсягом виконаної роботи адвокатом, яким використано незначний обсяг юридичної та технічної роботи для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, у зв`язку із чим просить відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі чи прирівняно до нього, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з позовом. Первинна більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, послуги з підготовки позовної заяви, подання її до суду, адвокатом у суді першої інстанції були оцінені в 3000,00 грн, в суді апеляційної інстанції (виключно за підготовку відзиву на апеляційну скаргу) 2 500 грн.

Враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, отриманий за послуги в суді першої інстанції, колегія суддів вважає заявлений ОСОБА_1 до відшкодування розмір правової допомоги за складення відзиву на апеляційну скаргу явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах усіх інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Отже, підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів апеляційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачці за рахунок ОСОБА_2 в розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Сміла Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої по АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати на правничу допомогу адвоката, понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду складено 23 лютого 2023 року/