Провадження №22-ц/812/236/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2023 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №489/8172/21 за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на рішення, яке постановив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Рум`янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 23 грудня 2022 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про відшкодування реальних збитків, які були завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (далі МКП «Миколаївводоканал») про відшкодування реальних збитків, які були завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 01 грудня 2019 року о 13:25 год. по вулиці Спаській, 62 в м. Миколаєві стався прорив води в системі водопостачання, внаслідок чого на проїжджу частину відбувся витік води, яка вночі замерзла, утворивши ожеледь.

02 грудня 2019 року на цій небезпечній ділянці сталася дорожньо-транспортна пригода, що спричинила пошкодження Opel Vectra, НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , який, в свою чергу, зіткнувся з з припаркованими транспортними засобами Skoda Kodiak, власником якого є ОСОБА_3 , та Lexus RX350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивачка.

Як на причину вказаної пригоди позивачка посилається на те, що стався прорив води, внаслідок чого на проїзній частині утворилася ожеледиця довжиною 7 м шириною 3 м, яка огороджена не була та не позначена дорожнім знаком.

11 грудня 2019 року інспектором УПП в Миколаївській області було складено адміністративний протокол серії БД №280678 на працівника МКП «Миколаївводоканал» майстра водопровідної мережі ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 140 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 лютого 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито через недоведеність вини ОСОБА_4

17 вересня 2020 року Ленінським районним судом міста Миколаєва прийнято рішення про задоволення її позовних вимог та стягнуто з КП «ЕЛУ автодоріг» та МКП «Миколаївводоканал» порівно матеріальну шкоду, завдану позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 грудня 2019 року. 09 листопада 2020 року рішенням Миколаївського апеляційного суду зазначене рішення скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні її позовних вимог, зокрема у зв`язку з тим, що позивачкою не надано доказів, які б встановлювали вину МКП «Миколаївводоканал» та КП «ЕЛУ автодоріг».

06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 отримала постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2021 року про визнання ОСОБА_5 , керівника МКП «Миколаївводоканал», винним у порушенні вимог п. 15 ПДР України під час ДТП 02 грудня 2019 року.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з МКП «Миколаївводоканал» на її користь: матеріальну шкоду, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 23570грн.; витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.; судовий збір у розмірі 2202,80 грн.

Відповідач МКП «Миколаївводоканал» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що твердження позивачки про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди став прорив води, внаслідок чого на проїжджій частині утворилася ожеледиця довжиною 7 м шириною 3 м, яка огороджена не була та не позначена дорожнім знаком є недоведеним, оскільки жодним доказом не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеним у позовній заяві недоліками автомобільної дороги та заподіянням збитків позивачці. Збитки завдані позивачці саме внаслідок зіткнення з транспортним засобом Opel Vectra. Тож, незрозуміло, чому позивачка звертається з позовом саме до МКП «Миколаївводоканал», адже, підприємство жодними своїми діями не завдало позивачці збитків. Позивачка в позовній заяві не вказує, чи зверталася до володільця Opel Vectra із заявою про відшкодування їй збитків, чи досліджувалася вина водія ОСОБА_2 в даному ДТП., чи було адміністративне провадження відносно порушень ПДР ОСОБА_2 під час ДТП 02 грудня 2019 року, чи був автомобіль Opel Vectra справним, чи рухався водій з належною допустимою швидкістю, чи на колесах автомобіля були встановлені зимові гуми та інше, розгляд чого міг би встановити наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 . Крім того, позивачка, в позовній заяві не зазначає, чи зверталася вона з заявою до страхової компанії або ж до володільця автомобіля Opel Vectra про відшкодування завданих збитків та не поясніює, чи отримала вона відшкодування вказаних збитків.

19 грудня 2002 року Фондом комунальної власності міської ради м. Миколаєва було видано розпорядження № 119-р «Про закріплення комунального майна (дороги Центрального району) за Комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг», згідно із додатком до якого дорога вулиць Спаська та Шнеєрсона (№№ 3 та 30) була закріплена за вказаним комунальним підприємством на праві повного господарського віддання, а отже, чинним законодавством КП «ЕЛУ автодоріг» є уповноваженим власником дорожньо-транспортною організацією, обов`язком якого є виявлення усіх перешкод в дорожньому русі та невідкладне позначення їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями. Відповідно до статуту, предметом діяльності МКП «Миколаївводоканал» є централізоване надання послуг з водопостачання та водовідведення, а не утримання і експлуатація доріг. Усунення зимової слизькості та повне снігоочищення автомобільних доріг жодним нормативно-правовим актом не віднесено до компетенції МКП «Миколаївводоканал».

Питання стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. вже розглядалося судом і є рішення, яке вступило в законну силу, витрати у розмірі 5000грн. були понесені при веденні іншої справи, а розмір витрат на написання позовної заяви в сумі 2000 грн. є необґрунтованим та неспіврозмірним виконаній роботі, тому відповідач вважав, що вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. не підлягають задоволенню.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з МКП «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка була завдана внаслідок ДТП, у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з МКП «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 192 грн. 61 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішення суду щодо стягнення на користь позивачки 5000 грн. компенсації матеріальної шкоди мотивовано тим, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП за порушення вимог п. 1.5 ПДР України. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Крім того, судом враховано, що з наданих позивачем документів, а саме: з акту виконаних робіт № НН-0000018 від 12 грудня 2019 року, квитанції № 5 на суму 5000 гривень від тієї ж дати, товарного чеку щодо вартості запчастин №1592, вбачається, що позивачка за власний кошт здійснила ремонт свого автомобіля. На підтвердження вартості робіт, надано квитанцію на суму 5000 гривень, сплачених позивачем на рахунок ФОП « ОСОБА_6 », в той час як підтвердження придбання запчастин на загальну суму 18572 гривні матеріали справи не містять, а товарний чек лише свідчить про їх вартість.

Також суд взяв до увагу наступне: позивачкою не надано висновок суб`єкта оціночної діяльності, де б було чітко визначено вартість матеріального збитку з урахуванням експлуатації автомобіля позивача; поза увагою суду залишилось питання про наявність в учасників події договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та притягнення до участі у справі страхових компаній, де ці договори були укладені; згідно даних ЄДРСР адміністративна справа стосовно водія Opel Vectra, НОМЕР_1 ОСОБА_2 за даним ДТП відсутня.

В апеляційній скарзі МКП «Миколаївводканал» просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та стягнути з неї на користь відповідача понесені останнім витрати на оплату судового збору в сумі 3304 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд не звернув уваги на те, що автомобіль позивачки було пошкоджено внаслідок зіткнення з транспортним засобом Opel Vektra , а цивільна відповідальність водія транспортного засобу Opel Vektra ОСОБА_2 була застрахованою, відомості про наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності містяться в схемі місця ДТП від 02 грудня 2019 року. Проте судом першої інстанції не з`ясовано, чи зверталася позивачка до страхової компанії або до володільця транспортного засобу Opel Vektra з вимогою про відшкодування завданих збитків та не з`ясовано,чи було отримано позивачкою це відшкодування.

На думку відповідача, справа розглянута судом, який взяв до уваги лише постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року щодо адміністративного правопорушення, однобічно, без детального вивчення матеріалів справи та аргументів, якими обґрунтовані заперечення відповідача.

Відповідач в апеляційній скарзі наголосив, що за чинним законодавством КП «ЕЛУ автодоріг» є уповноваженим власником дорожньо-транспортною організацією, виявлення усіх перешкод в дорожньому русі та невідкладне позначення їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями це обов`язок Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг», яке є відповідно уповноваженою дорожньою експлуатаційною організацією.

Зокрема, судом не взято до уваги, що на підставі розпорядження Фонду комунальної власності міської ради м. Миколаєва від 19 грудня 2002 року за Комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» була закріплена дорога вулиць Спаська та Шнеєрсона.

Тому саме на це підприємство як на балансоутримувача, а не на відповідача, предметом діяльності якого є централізоване надання послуг з водопостачання та водовідведення, покладається обов`язок постійного контролю за станом усіх елементів автомобільної дороги, де сталася ДТП.

На думку відповідача, надані позивачкою докази не є достатніми для підтвердження розміру збитків, на відшкодуванні яких наполягає позивачка.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом першої інстанції, 01 грудня 2019 року о 13:25 год. в м. Миколаєві по вулиці Спаській біля будинку 62 стався прорив води, внаслідок чого на проїзній частині утворилася ожеледиця довжиною 7 м шириною 3 м. Місце прориву огороджене не було та не позначено дорожнім знаком. На цій ділянці дороги 02 грудня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Opel Vectra, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , який зіткнувся з припаркованими транспортними засобами Skoda Kodiak, власником якого є ОСОБА_3 , та Lexus RX350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивачка. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження (схема дорожньо-транспортної пригоди від 02 грудня 2019 року на а.с. 77).

12 грудня 2019 року поліцейським ВБДР УПП в Миколаївській області було складено протокол про адміністративне правопорушення № БД280678 на працівника МКП «Миколаївводоканал» - майстра водопровідної мережі ОСОБА_4 за частиною 4 статті 140 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 лютого 2020 року справу про адміністративне правопорушення закрито через відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

24 грудня 2020 року поліцейським ВБДР УПП в Миколаївській області було складено протокол про адміністративне правопорушення № БД280548 на генерального директора МКП «Миколаївводоканал» Дуденка Б.Л. за частиною 4 статті 140 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с.81-83).

Позивачка за власні кошти відремонтувала пошкоджений транспортний засіб, що підтверджується актом № НН-0000018 здачі-приймання робіт «ФОП ОСОБА_6 » на суму 5000,00 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру № 5 від 12 грудня 2019 року на вказану суму (а.с. 78 79).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 вважала, що відповідальним за шкоду (у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобілю Lexus RX350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ), завдану внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася 02 грудня 2019 року, має бути МКП «Миколаївводканал», оскільки порушення працівником цього підприємства вимог пункту 15 Правил дорожнього руху призвело до цієї дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції прийняв такий довід позивачки.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є помилковим.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17).

Згідно з частиною 3 статті 14, частини 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, чинній на час настання ДТП) учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

В силу частин 6, 7 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року у справі 489/117/21 визнано ОСОБА_5 , який на час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 02 грудня 2019 року, був генеральним директором МКП «Миколаївводоканал», винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Частина 4 статті 140 КУпАП передбачає відповідальність за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Частина перша вказаної статті визначає, що адміністративним правопорушенням є порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

До суб`єктів правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 140 КУпАП, відносяться особи, які відповідно до правил, норм і стандартів зобов`язані вжити заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху.

У вказаній постанові від 02 липня 2021 року суд дійшов висновку, що 01 грудня 2019 року в м. Миколаєві на вул. Спаській (перетин з вул. Шнеєрсона) стався порив системи водопостачання та витік води на проїзну частину, що призвело до утворення ожеледиці. Працівники МКП «Миколаївський водоканал» були повідомлені про вказані обставини.

МКП «Миколаївський водоканал» в цей же день не повідомило КП «ЕЛУ автодоріг», тому саме МКП «Миколаївський водоканал» мало вжити заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху шляхом належного посипання дороги або виставляння попереджувальних огороджень або знаків.

Враховуючи, що посадовими особами МКП «Миколаївський водоканал» не виконано дій щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважав, що в діях ОСОБА_5 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 140 КУпАП.

Таким чином, постанова суду справі 489/117/21 щодо наявності вини посадової особи відповідача має преюдиціальне значення при вирішення спору щодо відшкодування шкоди, про стягнення якої просить позивачка, оскільки судом зроблений висновок про те, що внаслідок витоку води на проїзну частину 02 грудня 2019 року утворилась ожеледиця, що створило небезпеку для учасників дорожнього руху.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Однак, покладаючи обов`язок з відшкодування завданої позивачці шкоди виключно на відповідача у справі - МКП «Миколаївський водоканал», суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

Так, згідно встановлених судом обставин справи, яка переглядається, автомобіль Lexus RX350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивачка, було ушкоджено 02 грудня 2019 року, коли він не рухався, перебував на парковці, внаслідок зіткнення з автомобілем Opel Vectra, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який також є власником цього автомобілю.

Тобто шкоди майну позивачки було безпосередньо заподіяно через взаємодію двох транспортних засобів, один з яких перебував у русі.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За такого шкоди майну позивачки було завдано джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем Opel Vectra, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги як статі 1166 ЦК України, так і статті 1187 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

При спричиненні шкоди автомобіль позивачки не перебував у русі, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин стаття 1188 ЦК України (аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц (провадження № 14-154цс19).

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за частиною 2 статті 187 ЦК України необхідно визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна ж або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об`єктів.

У даному випадку автомобіль Opel Vectra, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , який в момент дорожньо-транспортної пригоди здійснював його фактичну експлуатацію.

Закон передбачає вичерпний перелік обставин, за яких володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. (частина 5 статті 1187 ЦК).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) останній звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю заподіювача шкоди, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме ця особа її спричинила або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

У разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди (зокрема вироку суду в кримінальному провадженні, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили), зазначена обставина підлягає доведенню на загальних підставах в ході розгляду цивільної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 487/3094/17-ц (провадження № 61-11849св19).

За обставинами справи, яка переглядається, відсутні докази складання відносно ОСОБА_2 як учасника дорожньо-транспортної пригоди протоколу про адміністративне правопорушення та результати розгляду такого протоколу в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б доводили наявність (відсутність) обставин, що відповідно до частини статті 1187 ЦК України є підставою для звільнення його від відповідальності за завдану шкоду.

За такого ОСОБА_2 як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивачки, має відповідати за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). На такі обставини посилався відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог.

При цьому слід врахувати, що згідно відомостей, які зафіксовані у схемі місця ДТП від 02 грудня 2019 року, цивільно правова відповідальність водія автомобілю Opel Vectra, державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у Страхові компанії «Княжа» (поліс серії ЕР №159402824).

В силу статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як передбачено статтею 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що крім МКП «Миколаївський водоканал» відповідачами у спірних правовідносинах має також виступати ОСОБА_2 та страховик, у якого було застраховано на день вчинення ДТП обов`язкова цивільно-правова відповідальність останнього.

Суд першої інстанції таких фактичних обставин справи та вимог закону не врахував, заперечень відповідача належним чином не розглянув в порушення вимог положень статей 263, 263 ЦПК України, не виконав вимог статті частини 5 статті 12 ЦПК України та не роз`яснив позивачці її права щодо звернення з позовом до усіх належних відповідачів.

Враховуючи, що обставини для звільнення ОСОБА_2 від відповідальності за наслідки скоєного ним ДТП, в результаті якої було завдано шкоди ОСОБА_1 на час розгляду справи не встановлено, вимоги щодо покладення виключно на МКП «Миколаїводоканал» відповідальності за завдану шкоду є передчасними.

За такого в позові ОСОБА_1 про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також допустив порушення вимог процесуального закону, що призвело до помилкового визначення складу учасників та змісту спірних правовідносин, рішення суду на підставі вимог пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у позові.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, а в позові апеляційним судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивачку, а тому з неї на користь відповідача необхідно стягнути 3304 грн. 20 коп. сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Керуючись статтями. 367-369, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 грудня 2022 року скасувати, постановити по справі нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про відшкодування реальних збитків, які були завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», , 3304 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 14 лютого 2023 року