Справа № 159/3394/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/109/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Киці С. І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя і визначення часток у праві власності на нього, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання боргового зобов`язання солідарним зобов`язанням подружжя, за апеляційною скаргою законного представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що у період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , а саме 23 лютого 2007 року, ними за спільні кошти було придбано 52/100 житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був укладений на ім`я відповідача ОСОБА_4 . У 2007 році ними, зі згоди органу місцевого самоврядування, була зведена добудова до будинку.

Також вказував, що рішенням суду від 03 липня 2018 року за позовом іншого співвласника будинку ОСОБА_7 , були визначені інші відмінні від первинних часток частки у праві власності на цілий будинок, а саме, частка відповідача стала складати 54/100, частка іншого співвласника 46/100.

13 грудня 2018 року, відповідач ОСОБА_4 , з урахуванням зазначених вище нових часток, уклала з спадкоємцем ОСОБА_7 - ОСОБА_8 договір про поділ будинку в натурі. Згідно зазначеного договору, утворились два об`єкти нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_3 . Після цього, відповідач ОСОБА_4 у січні 2019 року зареєструвала своє право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 та змінивши вхідні замки у дверях будинку, стала чинити йому перешкоди у доступі до житла. За таких обставин він змушений був звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, рішенням якого, що набрало законної сили, його вимоги були задоволені. Однак відповідач і надалі чинять йому перешкоди у користуванні їх спільним майном-житловим будинком.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд визнати вказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , як набутий у шлюбі їх спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку даного нерухомого майна і відшкодувати йому понесені судові витарти.

У березні 2021 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання боргового зобов`язання солідарним зобов`язанням подружжя.

Покликалась на ті обставини, що спірний будинок купувався ними спільно з ОСОБА_3 подружжям за позичені у її батька ОСОБА_6 8000 доларів США. Згідно договору позики від 15 березня 2021 року, ці кошти мали бути віддані ними як подружжям на першу вимогу позикодавця. У зв`язку із тим, що вказані грошові кошти повернуті не були, то ОСОБА_4 просила суд визнати боргове зобов`язання, у розмірі 8000 доларів США, перед ОСОБА_6 солідарним зобов`язанням подружжя та вирішити питання розподілу судових витрат.

28 травня 2021 року ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області зустрічний позов заявлений ОСОБА_4 був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою цього ж суду від 20 липня 2021 року до участі у справі у якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору було залучено ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_5 дочку сторін спору.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею (кв.м.): 37,5, опис: житловий будинок А-1; прибудова а1; хлів В-1; вбиральня Д, огорожа 1, реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221, зареєстрований на власника ОСОБА_4 , належав на праві спільної сумісної власності як подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнано, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею (кв.м.): 37,5, опис: житловий будинок А-1; прибудова а1; хлів В-1; вбиральня Д, огорожа 1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Частка ОСОБА_4 у праві власності на будинок складає 1/2. Частка ОСОБА_3 у праві власності на будинок складає 1/2.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2022 року у зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання боргового зобов`язання солідарним зобов`язанням подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, законний представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом ОСОБА_3 , вважаючи доводи скарги безпідставними, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга законного представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що витрачені сторонами кошти на придбання спірного будинку, є спільним майном подружжя, а тому придбана за них і добудована ними у період шлюбу частина будинку є їх спільною сумісною власністю, у якій їх частки є рівними і становлять по 1/2 частині.

Також, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 належними та допустимими доказами факт придбання спірного нерухомого майна частину житлового будинку у 2007 році за позичені у свого батька ОСОБА_6 грошові кошти не довела, то у позивача за первісним позовом ОСОБА_3 перед останнім не могли виникнути будь-які боргові зобов`язання як солідарні зобов`язання подружжя.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що з 29 вересня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 жовтня 2009 року розірвали, що підтверджується записом у Книзі реєстрації розірвань шлюбів та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Як убачається з наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 226, покупцем у якому вказана ОСОБА_4 , було придбано 52/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до 2 абзацу п. 5.1 цього договору, покупець стверджує і доводить до відома продавця, що купує відчужуване за цим договором майно за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя з чоловіком ОСОБА_3 .

Також встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2018 року, яке набрало законної сили, у зв`язку із узаконеною добудовою до будинку за ОСОБА_4 , було визнано право власності на 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

У подальшому 13 грудня 2018 року між ОСОБА_4 та іншим співвласником будинку, а саме 46/100 його частини, ОСОБА_8 було укладено договір про поділ нерухомого майна, який зареєстрований у реєстрі за № 2483.

На підставі зазначеного вище договору 05 січня 2016 року державним реєстратором Виконавчого комітету Луцької міської ради, Волинської області за відповідачем ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_3 .

Як слідує з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2019 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням було задоволено, а саме зобов`язано відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вселення ОСОБА_3 до даного будинку та передачі йому ключів від нього.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої та частини сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно із частиною першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частина перша статті 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Отже, встановивши наведені вище обставини справи та врахувавши зазначені норми матеріального права, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, задовольняючи позовні вимоги первісного позову, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що житловий будинок АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю сторін спору як подружжя і їх частки у нерухомому майні є рівними, та цілком підставно визнав за позивачем право власності на 1/2 частку спірного будинку.

Вирішуючи спір в частині зустрічних позовних вимог про визнання боргового зобов`язання за договором позики, укладеним між відповідачем ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_6 15 березня 2021 року, спільним солідарним зобов`язанням подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно вважав, що ОСОБА_4 , під час розгляду справи судом, не довела належними та допустимими доказами сам факт придбання спірного житлового будинку у 2007 році за позичені грошові кошти та правомірно відмовив у позові.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана законним представником в інтересах саме неповнолітньої третьої особи у даній справі дочки сторін спору ОСОБА_5 , і в апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування порушення прав даної особи оскаржуваним рішенням суду.

Таким чином, на думку колегії суддів, вирішуючи первісний та зустрічний позов, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив їх доводи і заперечення та дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Тому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу законного представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді