провадження № 22-ц/824/2913/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Будовою Яною Михайлівною, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення боргу зі спадкоємця боржника,-

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення боргу зі спадкоємця боржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року цивільну справу ун.№759/10973/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення боргу зі спадкоємця боржника, направлено до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Будову Яну Михайлівну, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, зазначає, що на виконання статті 175 ЦПК України позивачем в позовній заяві зазначено відоме місце проживання відповідача. Наголошувала, що вказане також підтверджується довідкою № 3008-501924732 від 27 липня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копію якої долучено до апеляційної скарги. При цьому, обґрунтовуючи причини неможливості подати таку довідку разом з позовною заявою, апелянт зазначала, що не мала об`єктивної можливості отримати довідку про взяття ОСОБА_2 на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки довідка містить персональні дані відповідача. Натомість, в межах іншої цивільної справи, ОСОБА_2 разом з відзивом на позовну заяву було долучено копію такої довідки. Вказує, що даний відзив ОСОБА_1 отримано лише 26 вересня 2022 року, тобто після подання позову до Святошинського районного суду м. Києва.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення запиту суду за вих. № 28158/2022 від 12 вересня 2022 року адресату, а також докази отримання Державною міграційною службою України даного запиту станом на 20 грудня 2022 року. Окрім того, вказує, що конверт з запитом щодо зареєстрованого місця проживання відповідача №2/759/4878/22, направлений 15 листопада 2022 року на адресу Святошинського районного відділу Державної міграційної служби, повернувся на адресу суду без вручення. Причини повернення запиту вказані на конверті: «Не знайдено за адресою. Некоректна назва». Отже, у передбачений чинним на момент пред`явлення позову спосіб інформація про зареєстроване місце проживання відповідача запитана і отримана судом не була.

Поряд з цим, апелянт також вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що предметом даного спору є задоволення вимог кредитора і для даної категорії справ передбачено виключну підсудність - за місцезнаходженням спадкового майна або її основної частини. Наголошує, що квартира, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_3 на праві власності та входить до складу спадщини, розташована в Святошинському районі м. Києва.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Направляючи справу до Малиновського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована: АДРЕСА_1 . Отже, за правилами підсудності, встановленими у ст. 27 ЦПК України, ця справа непідсудна Святошинському районному суду м. Києва.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 статті 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

При цьому відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з частиною 7 статті 187 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Окрім того, частиною 8 статті 187 ЦПК України передбачена можливість судді з метою визначення підсудності також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з частиною 9 статті 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції у відповідності до положень частини 6 статті 187 ЦПК України було направлено запити до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки (а.с.89-90).

Однак, жодних відомостей щодо отримання таких запитів органами реєстрації місця перебування та місця проживання особи та/або надання ними суду інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції, не отримавши належним чином інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 , дійшов передчасного висновку про те, що справа не підсудна цьому суду, оскільки відповідач зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Окрім того, вирішуючи питання про прийняття доказу, доданого апелянтом до апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Ураховуючи вищевикладене та підстави, зазначені апелянтом, щодо неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що з урахуванням виключного значення такого доказу для правильного вирішення питання про визначення підсудності, слід прийняти до уваги копію довідки від 27 липня 2022 року № 3008- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається зі змісту зазначеної довідки, вона видана ОСОБА_2 . Також вказана довідка містить відомості, зокрема, щодо фактичного місця проживання/перебування особи за такою адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, узагальнюючи вищевикладене та враховуючи, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, на підставі яких можна було встановити, що за правилами підсудності, встановленими у ст. 27 ЦПК України, ця справа непідсудна Святошинському районному суду м. Києва, суд дійшов передчасного висновку про направлення справи до Малиновського районного суду м. Одеси.

Щодо доводу апелянта про виключну підсудність даної категорії справи, апеляційний суд вважає за доцільне зазначити про таке.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Зокрема, згідно з частиною 3 статті 30 ЦПК України позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями, пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невиконанням, на думку позивачки, зобов`язань зі сплати аліментів спадкодавцем, правонаступником (спадкоємцем) якого є відповідач у справі.

При цьому визначення підсудності у цій справі за частиною третьою статті 30 ЦПК України - за місцезнаходженням спадкового майна, можливе лише у разі подання позову до спадкоємців, які ще не прийняли спадщину.

Подібний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 676/1868/19 (провадження № 61-15184св19).

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо прийняття чи неприйняття відповідачем спадщини. Водночас, позивачем до позовної заяви додано клопотання про витребування матеріалів спадкової справи.

Отже, за таких обставин даний довід апеляційним судом розцінюється критично, як не підтверджений належними та достатніми доказами.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Будовою Яною Михайлівною, - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова