Номер провадження: 22-ц/813/1995/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Князюка О.В.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на земельній ділянці в районі АЗС «Shell» у м. Южний Одеської області розміщені гаражі членів ГО «Товариство «Восток», у тому числі і його гараж.

При в`їзді на зазначену земельну ділянку від Южненської міської ради було встановлено шлагбаум та вимагання грошей з користувачів гаражів.

13 грудня 2019 року позивач звернувся до ГУНП в Одеській області із заявою щодо незаконного встановлення шлагбауму, на вищевказаній земельній ділянці, однак заява була проігнорована та не був складений протокол за ст. 186 КУпАП (самоуправство). 16 березня 2020 року позивач телефоном на 102 повідомив про вимагання грошей з членів ГО «Товариство «Восток» (талон повідомлення №697). 17 березня 2020 року позивачем в черговий раз телефоном на 102 повідомлено про вимагання грошей у членів ГО «Товариство «Восток» (талон повідомлення №706).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненадання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року і надати на неї обґрунтовану відповідь. Постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП №65787404 від 14.06.2021, котре не виконане до цього часу.

Позивач ОСОБА_1 також вказав, що питання законності встановлення шлагбауму при в`їзді на земельну ділянку в районні АЗС «Shell» в м. Южний Одеської області на котрій розміщені гаражі членів ГО «Товариство «Восток» (у тому числі гараж позивача); обмеження доступу до гаражів шляхом закриття шлагбауму та вимагання грошей у користувачів гаражів, ГУНП в Одеській області не вирішено по суті по сьогоднішній день чим позивачу завдано значної шкоди на суму 100 000 гривень.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просить суд стягнути з УДЕС України в Одеській області з рахунку ГУ НП в Одеській області 100 000 грн на його користь, у якості компенсації за завдану шкоду.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУНП в Одеській області просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість та відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 11, 15 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Матеріалами справи встановлено, що 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 надіслав електронною поштою до ГУНП в Одеській області заяву про вчинення адміністративного правопорушення, у якій повідомив, що на території Южненської міської ради Одеської області земельна ділянка в районі АЗС «Shell» м. Южного Одеської області використовується ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав, а саме самовільно встановлено шлагбаум на в`їзді на вищезазначену земельну ділянку та збираються кошти з членів ГО «Товариство «Восток». Такими діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив ГУ НП в Одеській області вирішити питання законності встановлення шлагбауму на земельній ділянці в районі АЗС «Shell» м. Южного Одеської області та притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та Южненську міську раду (а.с. 6).

На вказану заяву ГУ НП в Одеській області відповіді позивачу не надало, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно талонів-повідомлень єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію №697 від 16.03.2020 та №706 від 17.03.2020, ОСОБА_1 звертався на телефонну лінію «102» з повідомленнями про встановлення шлагбауму в АДРЕСА_1 , біля АЗС «Shell» та вимагання грошей працівником автостоянки за проїзд (а.с. 7).

Згідно листа від 14.05.2020 за №45/А-409 Лиманським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, в ході вивчення матеріалів за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність працівників поліції, прийнято рішення про долучення їх до кримінального провадження №0000454, відкритого за ознаками правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Також повідомлено ОСОБА_1 , що до його скарги на працівників поліції за фактом не складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 186 КУпАП (щодо законності встановлення шлагбауму на земельній ділянці, на котрій розміщені гаражі членів ГО «Товариство «Восток») та вимагання грошей, що на даний час триває досудове розслідування, згідно із чим кінцеве рішення та правова кваліфікація буде надана органом досудового розслідування (а.с. 8).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (справа №420/3793/20) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненадання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року та надати на неї обґрунтовану відповідь (а.с. 9-11).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.06.2021 ВП №65787404, відкрито виконавче провадження з виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (справа №420/3793/20) (а.с. 13).

Листом від 26.08.2021 за №40/1474 Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на добровільних засадах. На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №65787404 від 14.06.2021 надано: копію заяву ОСОБА_1 від 13.12.2019, відповідь від 06.08.2021 №61.1/А-801 (а.с. 32).

Так, відповідно до листа відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області від 06.08.2021 за №61.1/А-801, ОСОБА_1 повідомлено, що по його зверненню була проведена перевірка в ході якої було встановлено, що питання які викладені в заяві не відносяться до кримінальних або адміністративних правопорушень, а питання викладені у заяві відносяться до цивільно-правового характеру, на що рекомендовано звернутись до суду (а.с. 44).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позовні вимоги є необгрунтованими, на їх підтвердження не надано належних доказів, та те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Також зазначено, що сам факт наявності рішення суду про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, не свідчить про завдання моральної шкоди позивачу.

Статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року є законним, обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм та вимог матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року (справа №504/2197/21) не виконана, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року (справа №504/2197/21) та на її невиконання посадовими особами.

Так, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області задоволено.

Зобов`язано слідчого ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000455, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, розглянути по суті у відповідності до ст. 220 КПК України, подане ОСОБА_1 клопотання про проведення слідчих дій від 30.06.2021, про результати чого повідомити останнього.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно із якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13 січня 2020 року в справі №227/2572/19 (провадження №61-20488св18), від 17 січня 2020 року в справі №638/11414/18 (провадження №61-2685св19), від 04 березня 2020 року в справі №639/1803/19 (провадження №61-18842св19), від 01 квітня 2020 року в справі №641/7772/17 (провадження №61-40338св18), від 13 травня 2020 року в справі №638/8636/17 (провадження №61-40480св18), від 20 травня 2020 року в справі №337/3375/17 (провадження №61-11586св19), від 20 травня 2020 року в справі №639/6736/18 (провадження №61-12512св19), від 23 червня 2020 року в справі №554/108/18 (провадження №61-41514св18), від 24 червня 2020 року в справі №520/14/19 (провадження №61-23199св19), від 30 червня 2020 року в справі №641/7984/17 (провадження №61-36602св18), від 03 липня 2020 року в справі №686/27965/19 (провадження №61-8293св20), від 25 січня 2021 року в справі №227/4410/19 (провадження №61-9407св20), від 25 березня 2021 року в справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19).

Таким чином, наявність ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року (справа №504/2197/21) про задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, свідчить про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого КПК України права на оскарження бездіяльності слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач.

Сам по собі факт наявності ухвали слідчого судді про зобов`язання слідчого розглянути по суті у відповідності до ст. 220 КПК України, подане ОСОБА_1 клопотання про проведення слідчих дій від 30.06.2021, не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року (справа №504/2197/21), та від 20 січня 2021 року (справа №504/4218/20).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій органів слідства, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу та його вини в заподіянні цієї шкоди.

Посилання на те, що неодноразове звернення ОСОБА_1 зі скаргами на постанови та на бездіяльність слідчих у кримінальному провадженні №0000455 та те, що не виконання ухвали слідчого суді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року (справа №504/2197/21) призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди не підтверджується матеріалам справи, та ґрунтується лише на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 у справі №420/3793/20 є виконаним, постанову про закінчення виконавчого провадження №65787404 відповідач не надав, апеляційний суд також визнає необґрунтованими та відхиляє, з огляду на наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (справа №420/3793/20) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненадання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 грудня 2019 року і надати на неї обґрунтовану відповідь.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.06.2021 ВП №65787404, відкрито виконавче провадження з виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (справа №420/3793/20).

Листом від 26.08.2021 за №40/1474 Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на добровільних засадах. Також надано повний пакет документів на підтвердження зазначеного. У тому числі копію відповіді від 06.08.2021 №61.1/А-801.

Крім того, згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на теперішній час виконавче провадження №65787404 завершено.

Апеляційним судом також не приймається до уваги посилання ОСОБА_1 відносно того, що суд першої інстанції не надав оцінку його твердженню, що шлагбаум, який встановлений ОСОБА_2 з мовчазної згоди Южненського міського голови Новацького М.В. на теперішній час не демонтовано і виконує функцію поборів, обмежує свободу пересування та порушення права на мирне володіння майном, оскільки зазначене не відноситься до предмету доказування в даній справі із вимогою до Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди.

Також слід зазначити, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 25 квітня 2020 року внесено відомості до ЄРДР за №0000455, за ч. 2 ст. 189 КК України, за заявою ОСОБА_1 щодо вимагання ОСОБА_2 грошових коштів (а.с. 71).

Отже, питання законності чи незаконності встановлення шлагбауму на земельній ділянці біля АЗС «Shell» де розміщені гаражі членів ГО «Т «Восток» має бути встановлено виключно в рамках кримінального провадження, шляхом вчинення слідчих дій, та не може бути предметом оцінки судом в даній цивільній справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, п. п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007 року, п. п. 88 - 89).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи наведені в апеляційні скарзі не є суттєвими, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення та переоцінки доказів.

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ч. 1 п. 1 ст. 374, 375, 382384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 15 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

О.В. Князюк