Справа № 717/1962/22
Номер провадження2/717/27/23
РІШЕННЯ
08.03.2023 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,
позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася,
представник позивача ОСОБА_2 - в судове засідання з`явилася,
відповідач ОСОБА_3 - в судове засідання з`явився,
представника відповідача ОСОБА_4 - в судове засідання з`явився.
Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:
ухвалити рішення, яким визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 на 3/5 частини:
- житлового будинку, позначеного літерою «А-1» загальною площею - 60.90 кв.м., житловою площею -42.10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме літню кухню, позначену в технічному паспорті літерою «Б», сарай позначений в технічному паспорті літерою «В», убиральню позначену в технічному паспорті літерою «Г», підвал позначений в технічному паспорті літ. « Пд», ворота позначені в технічному паспорті № 1, огорожу, позначену в технічному паспорті № 2, криницю позначену в технічному паспорті № 1, що розташовані в АДРЕСА_1 ;
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , витрати понесені нею на судовий збір у розмірі 1727 грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , витрати понесені нею на визначення вартості спірного нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 4000 грн;
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно, суд , -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Букатко Н.Б. позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позові та пояснила, що спірне майно позивач та відповідач придбали під час шлюбу за спільні кошти. Під час шлюбу позивачка працювала, а після народження дитини надавала послуги репетитора з англійської мови, вела домашнє господарство та доглядала за дитиною, відповідно, та обставина, що вона не працювала не впливає на правовий режим спільної сумісної власності спірного майна подружжя. На придбання спірного майна подружжя витратило кошти, які були подаровані їм на весілля. Позивачка стверджує що це було 10 тисяч доларів США. Також їм надавали матеріальну допомогу під час проживання в Донецьку мати та баба позивачки. На даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач недостатній для розвитку дитини, яка навчається в школі, а позивачка на даний час вимушена наймати житло. Відповідач мав заборгованість по аліментах і сплатив її лише після відкриття провадження в даній справі. До суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліменти позивачка не зверталася, проте має намір це зробити. Дійсно позивачка отримувала посилки для дитини з речами, ліками, але це були речі, які присилала матір відповідача із за кордону. Твердження відповідача про те, що на придбання спірного майна ним витрачено його особисті кошти не підтверджені договором дарування коштів, так як він стверджував, що кошти йому подарувала мати і на ці кошти придбавалося спірне майно. Тому позивачка має право власності на спірне майно і з врахуванням недостатності сплачуваних відповідачем аліментів має право на збільшення частки до 3/5 частки в спірному майні.
Відповідач ОСОБА_5 пояснив, що позов не визнає повністю. В 2013 році вони одружилися з позивачкою і мали після весілля подаровані їм кошти 3000 доларів США та 1000 Євро. Ці кошти вони витратили на спільні потреби сім`ї, одяг, побутові прилади та проживання в м. Донецьку, де він працював охоронником в магазині, а позивачка мала дохід від занять з англійської мови. Він отримував 3500 гривень заробітної плати, а позивачка отримувала приблизно 4000 гривень, які вони витрачали на прожиття. Після подій 2014 року вони переїхали в с. Лукачани. Він мав власну сільгосптехніку трактор та навісне обладнання, яку придбав до шлюбу. Коли вони вирішили придбати будинок в смт. Кельменці, він продав цю техніку трактор за 8500 доларів США , плуг та культиватор, за які отримав кошти готівкою, приніс додому та дав позивачці і вона знала про ці кошти. Це було в лютому 2016 року, а в березні за ці кошти та кошти його матері вони купили спірне майно. Його мати передавала йому кошти, так як вона працює за кордоном і за його особисті кошти та кошти матері вони придбали спірне нерухоме майно. Тому позивачка не надавала та не могла надати для придбання даного майна жодних коштів. Будинок із земельними ділянками вони придбали за 23 тисячі доларів США, хоча продавець в договорі вказав значно меншу суму. Аліменти він сплачував в розмірі, навіть більшому, як розрахований. Тому, в певний період виникла заборгованість, так як він вважав, що має переплату, а також мав конфлікт з позивачкою і дещо затримав сплату аліментів. Пізніше він сплатив повністю заборгованість, яка не відповідає розрахунку, так як у виконавчій службі не було враховано платіж за один місяць. Крім аліментів він пересилав дитині посилки з речами, ліками, іграшками, їжею. Щомісячно він сплачує 3330,75 грн, що перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. Коли вони жили разом, то вони ніде не працювали і спільно займалися доглядом та виховання дитини. Для потреб дитини все надавала його мати.
Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Степаненко А.Т. пояснив, що позов не визнає повністю. Підтримує пояснення відповідача. Спірне майно було придбане за особисті кошти відповідача від реалізації належної йому сільськогосподарської техніки, яку він придбав до шлюбу і продав під час шлюбу, а також за кошти які надала відповідачу для купівлі будинку його мати, тому спірне майно не може бути спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Відповідач сплачував та сплачує аліменти на дитину в належному розмірі, який перевищує встановлений законодавством мінімум на дитину відповідного віку. Відповідач вчасно та в повному розмірі сплачував аліменти. Якщо дитина хворіє, то позивачка не позбавлена була права звертатися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Також позивачка не зверталася до відповідача з позовом про збільшення розміру аліментів, а якщо вважає, що була заборгованість по сплаті аліментів, то мала право звертатися до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, проте цього не вчинила. Позивачка та її представник не надали доказів, що аліментів, які отримує позивачка на дитину недостатньо для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, що не дає підстав для збільшення частки позивачки в спірному майні.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.
Інші заяви та клопотання не надходили.
З показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що вона є рідною сестрою відповідача. Вона особисто пересилала посилки, які їй надсилав з Польщі відповідач для їхньої з позивачкою дитини. В посилках були іграшки, дитячі речі, продукти, фрукти. Також відповідач сплачував регулярно аліменти, тобто він їй пересилав гроші з за кордону, а вона перераховувала ці кошти на відповідні рахунки у ДВС. Відповідач мав до шлюбу трактор та сільгосптехніку, яку продав під час шлюбу за 7-8 тис. доларів США. За ці кошти, та кошти, які надала йому його мати вони купили будинок в смт. Кельменці десь за 20 тисяч доларів США. Коли вони жили разом, то спільно здійснювали догляд за дитиною, а кошти на проживання надавала їм мати відповідача. Позивачка займалася репетиторством, коли дитині було 1-2 роки. В Донецьку вони жили за кошти, які мали з весілля це було кілька тисяч доларів США.
Судом також встановлено, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 одружилися та спільно прожили у зареєстрованому шлюбі до 01.12.2020 року, що підтверджується рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29.10.2020 року по справі № 717/728/20. Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серія НОМЕР_3 видане 20.08.2015 року. Малолітній ОСОБА_7 проживає разом з позивачкою в АДРЕСА_2 . Дитина знаходиться на утриманні позивачки та відповідача, оскільки відповідач сплачує аліменти на дитину, в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, хоча в певний період мав заборгованість по сплаті аліментів, яка на час розгляду справи в суді погашена повністю, що підтверджується квитанціями про сплату аліментів та розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, наданим державним виконавцем Кельменецького ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області, які досліджені судом в судовому засіданні.
Під час шлюбу, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність спірне майно, а саме:
- житловий будинок загальною площею - 60.90 кв. м., житловою площею -42.10 кв. м.,, позначений літерою "А-1" з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею позначеною в технічному паспорті літерою «Б», сараєм - «В», убиральнею - «Г», підвалом - « Пд», воротами - № 1, огорожею - № 2, криницею - № 1, які розташовані в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 552, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Лакустою В.І.;
Вказані вище житловий будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, хоча право власності на дане майно зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_5 .
Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно -будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не існувало домовленості чи шлюбного договору про зміну розмір часток у спільному майні подружжя.
Загальна вартість спільного майна подружжя складає 287826 гривень, що підтверджується висновком про вартість майна та звітами про вартість майна від 19.08.2022 року,
Отже, між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що частка кожного з подружжя, тобто позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_5 в спірному спільному майні складає по частки і вартість кожної з часток становить 143 913 гривень.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд відхиляє доводи та докази представника позивача ОСОБА_2 щодо відступу від засади рівності часток подружжя враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, через недостатній розмір аліментів, які одержує позивачка, так як позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач ОСОБА_5 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Такі доводи позивача та її представника спростовуються показаннями свідка ОСОБА_6 , квитанціями про сплату аліментів, квитанціями про направлення посилок для дитини та розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, наданим державним виконавцем Кельменецького ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області, з яких вбачається, що станом на 30.12.2022 року відповідач не мав заборгованості по сплаті аліментів на дитину.
Крім того, позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що позивач зверталася до відповідача з відповідними позовами про збільшення розміру аліментів, про стягнення додаткових витрат на дитину чи про стягнення пені на суму несплачених аліментів.
Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 що спірне майно придбане відповідачем ОСОБА_8 за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що на момент придбання спірного майна на банківських рахунках відповідача були наявні кошти, які належали йому особисто і саме за ці кошти він придбав спірне майно.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вони з позивачем не мали спільних коштів, позивачка ніде не працювала і не мала доходів, оскільки відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Суд вважає, що пояснення відповідача та показання свідка про продаж сільськогосподарської техніки, яка була придбана відповідачем до шлюбу, був вчинений за суму приблизно 8 тисяч доларів США і дані кошти були витрачені на купівлю будинку не є належним доказом розміру саме такого доходу відповідача.
Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що на придбання спірного майна кошти надала йому його мати, так як на підтвердження таких доводів відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів відповідні письмові правочини, які б підтверджували факт дарування матір`ю відповідача останньому певної суми коштів, які б, в разі підтвердження такого факту, могли належати йому особисто, а також що саме ці кошти були витрачені відповідачам на придбання спірного нерухомого майна.
Відповідно до п.3) ч.1 ст. 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, і, оскільки неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд вважає, що слід визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишити спірне майно у спільній частковій власності позивача та відповідача.
Зокрема, існує право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_5 на:
- житловий будинок загальною площею - 60.90 кв. м., житловою площею -42.10 кв.м., позначений літерою "А-1" з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею позначеною в технічному паспорті літерою «Б», сараєм - «В», убиральнею - «Г», підвалом - « Пд», воротами - № 1, огорожею - № 2, криницею - № 1,які розташовані в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 552, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Лакустою В.І.;
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що слід визнати за позивачем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на ідеальної частки на:
- житловий будинок загальною площею - 60.90 кв.м., житловою площею -42.10 кв.м., позначеного літерою «А-1», з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами - літньою кухнею позначеною літерою «Б», сараєм - «В», убиральнею - «Г», підвалом - « Пд», воротами - № 1, огорожею - № 2, криницею - № 1,які розташовані в АДРЕСА_1 ;
Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що реальна вартість спірного майна становить 287826 гривень.
Позивач просила визнати право власності на 3/5 частки спірного майна, що становить 172695,60 грн.
Суд задовольнив позов частково, тобто визнав право власності позивача на частку спірного майна, що становить 143913 грн.
Позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1727, 95 грн. за подання позову.
Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатами сторін та витрачені сторонами, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, та відповідають критерію розумності їхнього розміру, тому суд вважає, що розмір витрат обох сторін на правничу допомогу визначені відповідно до вказаних вище критеріїв.
Сторони не заявляли клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та не доводили неспівмірність таких витрат.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в розмірі 1439,13 грн, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, зокрема на проведення та оплату звіту про оцінку майна в розмірі 3320 грн. та 4208 грн, витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи дані обставини та вимоги законодавства суд вважає, що слід звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат і стягнути з відповідача на користь позивача різницю в судових витратах у вигляді правничої допомоги в розмірі 4208 грн.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням позову суд не вважає за необхідне стягувати з однієї сторони на користь іншої сторони рівний розмір судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі ст. ст. 60, 68,69,70,71 СК України, ст. ст. 183, 355-358, 364 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 134, 137, 141, 176, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за позивачем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на ідеальної частки :
-житлового будинку, позначеного літерою «А-1» загальною площею - 60.90 кв.м., житловою площею -42.10 кв. м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме літню кухню, позначену в технічному паспорті літерою «Б», сарай позначений в технічному паспорті літерою «В», убиральню позначену в технічному паспорті літерою «Г», підвал позначений в технічному паспорті літ. « Пд», ворота позначені в технічному паспорті № 1, огорожу, позначену в технічному паспорті № 2, криницю позначену в технічному паспорті № 1, що розташовані в АДРЕСА_1 ;
Стягнути з відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати:
у вигляді судового збору в розмірі 1439 (одна тисяча чотириста тридцять дев`ять ) гривень 13 (тринадцять) копійок;
витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, зокрема на проведення та оплату звіту про оцінку майна в розмірі 3320 (три тисячі триста двадцять) гривень;
витрати на правничу допомогу в розмірі 4208 (чотири тисячі двісті вісім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.03.2023 року.

Суддя Телешман О.В.