КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/58/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Григорівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин Андрій Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Оберемка Д.О.звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» (далі - ТОВ «Генезис фінансової свободи»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. (далі - приватний нотаріус КМНО Чайка І.Г.), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М. (далі - приватний виконавець Яцишин А.М.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позову зазначив, що 14 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2203/06/КИ-370 на суму 20 000 000 грн зі сплатою 17 % річних строком до 11 листопада 2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладені договори поруки № 1 і № 2 від 14 листопада 2007 року. Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у розмірі 68 379 784,12 грн.

11 листопада 2021 року приватним нотаріусом КМНО Чайкою І.Г. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 737, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, укладеним з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в безспірному порядку на підставі рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року № 22-ц/0190/7416/2012, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Генезис фінансової свободи» на підставі договору факторингу № 2 від 11 листопада 2020 року у загальному розмірі 68 389 921,11 грн за період з 11 листопада 2020 року по 11 листопада 2021 року, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 20 000 000 грн; процентів за користування кредитом - 8 235 312,30 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 40 154 608,81 грн. Вказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до виконання приватному виконавцю Яцишину А.М., який 12 листопада 2021 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 67508857.

Позивач просив визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що він був вчинений без дотриманням вимог щодо його вчинення на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору, який був укладений з банком у простій письмовій формі, що не передбачено чинним законодавством України, а також без здійснення нотаріусом належної перевірки безспірності вимог кредитора та повідомлення боржника про усунення порушень за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис № 737, вчинений приватним нотаріусом КМНО Чайкою І.Г. 11 листопада 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генезис фінансової свободи» заборгованості за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у розмірі 68 389 921,11 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Генезис фінансової свободи» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 12 500 грн.

Стягнуто з ТОВ «Генезис фінансової свободи» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована, а тому відповідачем при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не було дотримано визначеного законом порядку. Як слідує з виконавчого листа, відповідач набув право вимоги за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, тоді як рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, що надано кредитором для підтвердження безспірності заборгованості боржника, визначає стягнення заборгованості за іншим кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак відповідач не надав необхідних та достатніх документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача у визначений ним період з урахуванням строку кредитування, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано, зокрема, копію договору про надання юридичної допомоги № 15/11 від 15 листопада 2021 року та копію акту прийому-передачі юридичних послуг від 3 грудня 2021 року до цього договору, згідно яких АО «Воронов і партнери» надало позивачу послуги (виконало роботи) щодо забезпечення судового захисту у даній справі на суму 12 500 грн. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 12 500 грн, що відповідає засадам розумності, справедливості та співмірності.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі директора С`єдіної Л.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що починаючи з 11 листопада 2020 року ТОВ «Генезис фінансової свободи» набуло права вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 щодо сплати боргу за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у розмірі 68 379 784, 12 грн, стягнутої рішенням Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, яке продовжує залишатися невиконаним, у зв`язку з чим відповідач отримав оспорюваний виконавчий напис від 11 листопада 2021 року. Щодо невідповідності номеру кредитного договору, тоце технічна помилка (описка), допущена у вказаному рішенні суду апеляційної інстанції, а позивач не надав доказів існування кредитного договору № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року. Про відсутність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису свідчить рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, яке підтверджує безспірність боргу та не позбавляє можливості його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса.

У відзиві на апеляційну скаргупредставник позивача - адвокат Оберемок Д.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно та всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та належним чином оцінив подані сторонамидокази, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 2012 року у справі № 2/0109/1827/2012 позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Ялтабакалія», про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у розмірі 68 379 784,12 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року у справі № 2/0109/1827/2012 (№ 22-ц/0190/7416/2012) апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 18 вересня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у розмірі 68 379 784,12 грн.

11 листопада 2021 року за зверненням ТОВ «Генезис фінансової свободи» приватним нотаріусом КМНО Чайкою І.Г. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 737, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року, укладеним з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в безспірному порядку на підставі рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року № 22-ц/0190/7416/2012, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Генезис фінансової свободи» на підставі договору факторингу № 2 від 11 листопада 2020 року у загальному розмірі 68 389 921,11 грн за період з 11 листопада 2020 року по 11 листопада 2021 року, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту - 20 000 000 грн; процентів за користування кредитом - 8 235 312,30 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 40 154 608,81 грн; а також 500 грн плати за вчинення виконавчого напису.

Зазначений виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання приватному виконавцю Яцишину А.М., який 12 листопада 2021 року прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 67508857 та розпочав його примусове виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року у справі № 760/31408/21 за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Чайки І.Г. № 737 від 11 листопада 2021 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, за результатами аналізу вищенаведених норм колегія суддів дійшла таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Зважаючи на наведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Як свідчать матеріали справи, за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса стягнення заборгованості у загальному розмірі 68 389 921,11 грн за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року проводилось в безспірному порядку на підставі рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року у справі № 22-ц/0190/7416/2012.

Разом з тим, зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що суд стягнув з позивальника і поручителів, одним з яких є ОСОБА_1 , на користь первісного кредитора, заборгованість за кредитним договором № 2203/06/КИ-370 від 14 листопада 2007 року у загальному розмірі 68 379 784,12 грн.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у статті 14 ЦПК України у редакції, яка діяла на час набрання рішення у справі № 2/0109/1827/2012 (№ 22-ц/0190/7416/2012) законної сили.

Відповідно до положень статті 269 ЦПК України після проголошення судового рішення суд, що ухвалив його, не може, як правило, сам скасувати або змінити власне рішення. Тому, за загальним правилом, допущені недоліки судового рішення виправляються вищестоящим судом. Проте суд має ряд повноважень, передбачених цими положеннями, з усунення недоліків ухвалених ним рішень. Такими повноваженнями є, зокрема, виправлення описок та арифметичних помилок в судовому рішенні.

Таким чином, зазначені у виконавчому написі нотаріуса номер кредитного договору та сума заборгованості, яку запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача, відрізняються від тих, які зазначені в рішенні Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, і даних про те, що зазначені обставини визнані в судовому порядку технічною помилкою (опискою) відсутні.

При цьому звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що банк як первісний кредитор скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника і поручителів про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Зі зверненням банку до суду з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором.

У постанові від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та пеню лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним.

Між тим, стягнення заборгованості за оспорюваним виконавчим написом проводилось приватним нотаріусом КМНО Чайкою І.Г. за період з 11 листопада 2020 року по 11 листопада 2021 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подану приватному нотаріусу КМНО Чайці І.Г. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2203/07/КИ-370 від 14 листопада 2007 року за період з 11 листопада 2020 року по 11 листопада 2021 року у загальному розмірі 68 389 921,11 грн перед ТОВ «Генезис фінансової свободи» не можна було вважати безспірною, в тому числі з тих підстав, що вона не відповідає резолютивній частині рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 листопада 2012 року, на яке міститься посилання у виконавчому написі від 11 листопада 2021 року, зареєстрованому в реєстрі за № 737.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) (пункт 52 вказаної постанови).

Окрім того, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 11 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між банком та позичальником кредитний договір, який наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому приватним нотаріусом не дотримано обов`язкових умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Виходячи з наведеного, вчиняючи 11 листопада 2021 року виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 737, приватний нотаріус КМНО Чайка І.Г. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Подібна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Більше того, наведена правова позиція була підтверджена у постанові Великої Палати Верховного суду 21 вересня 2021 року в справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищенаведеного обгрунтування рішення суду першої інстанції, як і аргументів проти наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, все зазначене вище як в сукупності, так і окремо давало суду першої інстанції обґрунтовані підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин, положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис фінансової свободи» залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко