Номер провадження: 22-ц/813/1877/23
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про встановлення факту родинних відносин між позивачами та ОСОБА_5 , а саме, що остання є рідною тіткою позивачів.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на її майно, а саме на будинок АДРЕСА_1 . Позивачі у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини, яка належала б за законом їх батькові якби він був живий на час відкриття спадщини (тобто у порядку ст. 1266 ЦК України за правом представлення).

Однак, нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцями, а саме відсутність свідоцтва про народження спадкодавця та відсутність свідоцтва про народження батька позивачів, що свідчило б про те, що їх батько є рідним братом спадкодавця, а остання є рідної тіткою позивачів. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду.

Відповідачем по справі є рідний брат позивачів, який не визнає позивачів, як спадкоємців у яких є право на спадкування.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 закрито у звязку зі смертю останнього.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінницею ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Главацький Юрій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки в спадщині на користь ОСОБА_2 , то встановлення факту родинних відносин, що спадкодавець ОСОБА_5 є її рідною тіткою, не породжує для неї юридичних наслідків, а відтак встановлення факту не має для ОСОБА_3 юридичного значення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що останньою доведений факт родинних відносин тітки з племінницею, факт якого відповідачем ОСОБА_6 не спростовувався та не заперечувався. Встановлення факту родинних відносин необхідно ОСОБА_2 для отримання спадщини за правом представлення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.16, том 1) після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав останній на підставі договору дарування від 01.11.2005 року (а.с.137-138, том 1).

20 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її тітки ОСОБА_5 (а.с.107, том 1).

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його тітки ОСОБА_5 (а.с.106, том 1).

15 червня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої тітки ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.104, том 1).

15 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої тітки ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.104, том 1).

Відповідно до ст.1216, ч.1 ст.1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1-2 ст. 1220, ч.1 ст.1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст.1261-1265 ЦК України:

1. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

2. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

3. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

4. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

5. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Статтею 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення. Так, відповідно до ч.3, 5 цієї статті племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини . Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Таким чином, потенційними спадкоємцями, які прийняли спадщину і не відмовились від неї є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки в спадщині на користь ОСОБА_2 , то встановлення факту родинних відносин, що спадкодавець ОСОБА_5 є її рідною тіткою, не породжує для неї юридичних наслідків, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а відтак встановлення факту не має для ОСОБА_3 юридичного значення.

Як встановлено судом, 06.06.2020 року державним нотаріусом Барановою Оленою повідомлено ОСОБА_2 про неможливість видати свідоцтво по право на спадщину та однією з причин стала відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_5 та спадкоємцем ОСОБА_2 , а саме: відсутність свідоцтва про народження спадкодавця та відсутність свідоцтва про народження батька ОСОБА_2 .

У звязку з тим, що у позивача ці документи відсутні, вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах на спадкування, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Оскільки ОСОБА_1 не визнає права на спадкування ОСОБА_2 , остання правильно звернулася до суду про встановлення факту у позовному провадженні.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, який має юридичне значення, регулюються гл. 6 розд. IV ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення факту відбувається за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Так, факт родинних відносин між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_5 підтверджується наступним.

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 06.06.2020 року встановлено, що 05.03.1983 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб і нареченою (позивачем) змінено прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (а.с.147, том).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , виданого 01.06.1958 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, батьком ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_11 (а.с.11, том 1).

Із архівної довідки Державного архіву Одеської області державної адміністрації №1155/05-21 від 11.09.2020 року вбачається, що батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були ОСОБА_12 (25 років) та ОСОБА_13 (25 років) а.с.24, том 1.

Із свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого 04.09.1981 року Київським районним відділом РАЦС м.Одеси, про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_14 і ОСОБА_5 встановлено, що прізвище останньої до реєстрації шлюбу було « ОСОБА_9 » (а.с.125, том 1).

Відповідно до копії погосподарської книги за 1967-1969 рр. матір`ю ОСОБА_15 була ОСОБА_13 , 1902 року народження (а.с.22, том 1).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_11 та ОСОБА_16 були рідними братом та сестрою, а відтак ОСОБА_16 є рідною тіткою ОСОБА_17 .

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_11 , який є батьком ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 25.12.1997 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області (а.с.15, том 1).

Встановлення факту родинних відносин необхідно ОСОБА_2 для отримання спадщини у порядку ч.3 ст.1266 ЦК України за правом представлення.

Від встановлення факту родинних відносин, зокрема, що спадкодавець ОСОБА_5 є рідною тіткою ОСОБА_2 , залежить можливість отримання ОСОБА_2 права на спадщину за правом представлення.

Встановивши на підставі наданих ОСОБА_2 доказів, що вона є племінницею спадкодавця, а остання її рідною тіткою, про що не заперечував відповідач ОСОБА_6 , та зясувавши мету встановлення юридичного факту, районний суд дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для незадоволення вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, при розгляді справи про встановлення факту родинних відносин додатково встановив факт щодо прийняття ОСОБА_18 спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , чим вийшов за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки такого юридичного факту у розумінні ст..315 ЦПК України суд не встановлював. Прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_5 відбулось на підставі її заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини від 20.06.2018 року (а.с.107), про що встановлено судом при розгляді справи під час з`ясування мети встановлення факту родинних відносин. Встановлення звернення спадкоємця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та неможливість вирішення спадкових прав в позасудовому порядку не є виходом суду за межі позовних вимог, а є його обов`язком при розгляді питань про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановивши, що позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину на підставі заяви від 20.06.2018 року, однак через відсутність документів про родинні зв`язки отримати свідоцтво про право на спадщину не може, суд на підставі зібраних нею доказів і відсутністю спростувань відповідача встановив юридичний факт родинних відносин. За таких обставин, оскільки позивачка ОСОБА_2 довела факт родинних відносин, що вона є племінницею спадкодавця ОСОБА_5 , а та її рідною тіткою, довела мету її звернення з цією заявою до суду, а відповідач жодним чином вказаних обставин не спростував, та ніяк не заперечував факту родинних відносин тітки з племінницею, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного і законного рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Главацького Юрія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 17.02.2023 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова