Справа № 947/6299/22
Провадження № 2/947/381/23
01.03.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків Олени Василівни,
секретаря судового засідання - Бродецької Тетяни Вікторівни,
18.02.2022 року позивач ТОВ "ВЕРРА ФІНАНС" звернулось до суду з позовом до відповідачів, в якому просить:
- Виселити з квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_2 .
- Стягнути з відповідачів на користь ТОВ "ВЕРРА ФІНАНС" усі понесені ним судові витрати.
Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 525-526, 572, 591, 610-612, 629, 1054 ЦК України.
Ухвалою суду від 28.06.2022 року провадження по справі відкрито.
Ухвалою суду від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались, до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались, до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-04-13-000002-b від 07.05.2020 року між ПУАТ "Фідобанк" та ТОВ "Верра Фінанс" було укладено договір № GL3N217657 про відступлення прав вимоги від 02.06.2020 року, відповідно до умов якого останнє набуло права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених в додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього Договору, зокрема набуло прав вимоги за вищевказаними кредитними та іпотечними договорами.
В 2012 році ПАТ "Ерсте Банк" звернулося до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою про примусове виконання рішення, в результаті чого 12.04.2012 року було відкрито виконавче провадження №32210119.
Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження № 32210119, стягувачем у якому є ПАТ "Ерсте Банк", а боржником - ОСОБА_1 , завершено, однак зазначене судове рішення виконано не було.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2021 року у справі №1512/2-21/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Верра Фінанс" про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" про розірвання кредитних договорів задоволено; змінено стягувача Публічне акціонерне товариство "Ерсте Банк" у виконавчих листах №2-21/11 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Верра Фінанс".
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року у справі №1512/2-21/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Верра Фінанс" про видачу діблікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання задоволено; видано дублікати виконавчих документів по цивільній справі №1512/2-21/11; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Верра Фінанс" пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів, боржником за якими є ОСОБА_1 , до виконання по справі №1512/2-21/11.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2011 року у справі №1512/2-21/11 по теперішній час не виконане та у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, окрім іпотечної квартири.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача як кредитора порушені та підлягають судовому захисту.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи ненадання відповідачами відзиву та доказів на спростування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі №296/7213/15 вказано, що Верховний Суд врахував, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Враховуючи, що на момент ухвалення Верховним Судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
У такому висновку Верховний Суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.
Таким чином, приймаючи до уваги викладену Верховним Судом правову позицію, суд приходить до висновку про доцільність зупинення виконання заочного рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 572, 591, 610-612, 629, 1054 ЦК України, суд, -
Виселити з квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .
Зупинити виконання заочного рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 10.03.2023 року.
Суддя Васильків О.В.