СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2287/22
Провадження № 2/306/135/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого - судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Пецко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона прийняла спадщину за мамою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначає, що згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень на вищевказаний житловий будинок накладено заборону № НОМЕР_1 , яка зареєстрована на підставі повідомлення Свалявського відділення Ощадбанку від 12.07.1988 року, особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_3 .. Однак, відповідно до листа з АТ «Ощадбанк» жодної інформації про невиконані зобов`язання померлого ОСОБА_3 в банку немає, тому просить суд скасувати вищевказану заборону.

У поданому письмовому відзиві та клопотанні про закриття провадження у справі, представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити, так як такий подано до неналежного відповідача або закрити провадження справі у зв`язку з відсутністю предмета позову. Посилається на те, що відповідно до наявної в банка інформації вбачається відсутність обтяження, накладеного на майно позивачки. Крім того, вказує, що заборону, яку просить скасувати позивачка, накладено на підставі заяви Свалявського відділу Ощадбанку від 12.07.1988 року. Однак, АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, який створено 31.12.1991 року, і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР, який існував до 1991 року.

Ухвалою Свалявського районного суду від 11.01.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено та змінено відповідача з Свалявської ДНК на Державного реєстратора відділу «ЦНАП» Свалявської міської ради (а.с. 25).

Ухвалою Свалявського районного суду від 02.02.2023 року заяву позивачки задоволено та змінено відповідача на Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а.с. 40-41).

Сторони у судове засідання не з`явилися,

Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с. 23).

Представник АТ «Державний ощадний банк України» просив розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 48).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №314797007 від 10.11.2022 року, в такому міститься інформація про накладання обтяження на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , Номер запису про обтяження:48395029, підстава державної реєстрації: повідомлення Свалявського відділу Ощадбанку б/н від 12.07.1988 року, особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_3 (а.с. 12).

Згідно повідомлення керуючого відділення №10006/0104 АТ «Ощадбанк» від 25.11.2022 року № 610, інформація щодо невиконаних зобов`язань за померлим ОСОБА_3 , який був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 відсутня (а.с. 13).

Як убачається з свідоцтва про право на спадщину з заповітом від 10.11.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №851; Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.11.2022 року за №70592442 та 70593459, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8-11).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 р. № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

При вирішенні спору суд враховує, що зняття арешту з майна позивача не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України, бере до уваги, що позивач позбавлений можливості вчинити правочини щодо майна, зважає, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» - накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 - нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути ... в т.ч. припинення дії, яка порушує право.

Враховуючи, що на належне позивачці майно накладено заборону, що порушує її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і у матеріалах справи міститься інформація про відсутність невиконаних зобов`язань за померлим ОСОБА_3 перед АТ «Ощадбанк», суд дійшов висновку, що заборону на належний ОСОБА_1 житловий будинок належить скасувати.

Щодо посилання представника відповідача про неналежність АТ «Ощадбанк» .суд констатує наступне.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 року № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилання їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 зазначеної Постанови передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР.

За приписами ст. 22 Закону СРСР №1305-1 від 06.03.1990р. "Про власність в СРСР" у власності союзної республіки (тобто, Української РСР) перебувають майно органів влади і управління союзної республіки, культурні та історичні цінності народів союзної республіки, кошти республіканського бюджету, республіканські банки, республіканські страхові, резервні та інші фонди, а також підприємства і народногосподарські комплекси, вищі навчальні заклади республіканського значення, об`єкти соціально-культурної сфери та інше майно, що забезпечує суверенітет, господарську самостійність республіки, її економічний і соціальний розвиток.

З часу прийняття Українською РСР Закону України "Про власність" № 885-XII, тобто з 26 березня 1991 року, у статті 34 такого Закону було визначено об`єкти права загальнодержавної (республіканської) власності.

Згідно ст. 34 ЗУ "Про власність" загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, внутрішніх військ і Державної прикордонної служби України; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Відповідно до пункту 2 Постанови ВРУ від 20.03.1991р. "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність" було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку "Укрпромбудбанк", Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами.

Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України).

Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України.

Постановою КМУ від 21.05.1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне».

Постановою КМУ від 5 червня 2019 р. № 568 «Питання акціонерного товариства Державний ощадний банк України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4.

З вищевикладеного вбачається, що з моменту створення системи Ощадбанків і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків, а відповідач є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, який перетворено з Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР в інтересах якого накладено заборону.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 18, 76, 81, 128, 133, 141,200, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони з майна задовольнити.

Заборону, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень за № 48395029, зареєстровану 04.10.2006 року - скасувати, виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження № 48395029, внесений 04.10.2006 року, державним реєстратором: Свалявською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 12.07.1988 року Свалявського відділення Ощадбанку, реєстраційний номер обтяження 3828692 від 04.10.2006 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65425907 від 10.11.2022 року, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

17.02.2023 року