Справа № 487/2222/22
Провадження № 4-с/487/16/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря судового засідання Поліщук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П.,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П.

У своїй скарзі, заявник зазначив, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.02.2006 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2006 року. За вказаним рішенням суду видано виконавчий лист, який прийнято до виконання Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та по ньому відкрито виконавче провадження № 39624721. В листопаді 2021 року йому надійшло повідомлення від банку про те, що його банківський рахунок було заблоковано згідно з постановою виконавчої служби. Так головним державним виконавцем, 15.12.2021 року зроблено розрахунок заборгованості за вищевказаним виконавчим листом, згідно з яким сума заборгованості станом на 01.11.2021 року перевищила 185 000,00 грн. На підставі цього ж розрахунку виконавець винесла наступні постанови: про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом; про арешт коштів боржника.

Вважає, що розрахунок заборгованості від 15.11.2021 року є неправомірним та підлягає скасуванню виходячи з того, що під час розрахунку заборгованості державним виконавцем допущено чисельні помилки; розміри середньої заробітної плати працівника для даної місцевості не співпадають з відповідними розмірами оприлюдненими державною службою статистики; не враховано суму отриману від примусового продажу виконавчою службою автомобіля Opel Rekord д.н. НОМЕР_1 , яка пішла на погашення заборгованості; не враховано суми які були утримані роботодавцем за період з 03.02.2006 по 21.07.2006; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 04.04.2017 року; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 06.05.2016 року; не враховано те, що з 05.04.2016 по 23.12.2016 він був працевлаштованим та за цей період нарахування мали проводитися від його фактичної заробітної плати з вирахуванням податків та зборів; державним виконавцем проігноровано його клопотання про витребування з державній фіскальній службі декларацій стягувача, для встановлення сум виплачених ним аліментів за попередні роки.

Крім того вважає, що вищезазначені постанови є також неправомірними оскільки необхідність їх винесення обґрунтована саме неправомірним розрахунком.

Посилаючись на вищезазначене просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам від 15.11.2021 року та винесення постанов від 15.11.2021 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом; про арешт коштів боржника та скасувати їх.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2023 року вищезазначена скарга прийнята до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

17.02.2023 року до суду від головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П. надійшли заперечення на скаргу ОСОБА_1 , в якому просила у задоволенні скарги останнього відмовити посилаючись на її необґрунтованість.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, згідно ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду.

У судове засідання представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не з`явився, надав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За приписами ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В ч. 2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, крім іншого, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому Сімейним кодексом України. В разі визначення суми заборгованості в частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

Частиною дев`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

На підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.02.2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на отримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частину зі всіх видів заробітку, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 03.02.2006 року і до її повноліття.

Судом встановлено, що на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавчий лист № 2-853/2006 виданий 01.03.2006 року Заводським районним судом м. Миколаєва.

04.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лемещенко А.П. заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів з 03.02.2006 року по 01.11.2021 року становить 185 125,00 грн.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 останній посилається на те, що він не згодний з розрахунком заборгованості по аліментам від 01.11.2021 року, оскільки під час розрахунку заборгованості державним виконавцем допущено чисельні помилки; розміри середньої заробітної плати працівника для даної місцевості не співпадають з відповідними розмірами оприлюдненими державною службою статистики; не враховано суму отриману від примусового продажу виконавчою службою автомобіля Opel Rekord д.н. НОМЕР_1 , яка пішла на погашення заборгованості; не враховано суми які були утримані роботодавцем за період з 03.02.2006 по 21.07.2006; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 04.04.2017 року; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 06.05.2016 року; не враховано те, що з 05.04.2016 по 23.12.2016 він був працевлаштованим та за цей період нарахування мали проводитися від його фактичної заробітної плати з вирахуванням податків та зборів; державним виконавцем проігноровано його клопотання про витребування з державній фіскальній службі декларацій стягувача, для встановлення сум виплачених ним аліментів за попередні роки.

Як встановлено судом , до серпня 2013 року виконавчий лист 2-853/2006, виданий 01 березня 2006 року Заводським районним судом м. Миколаєва перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Снігурівського районному управлінні юстиції Миколаївської області. Постановою державного виконавця цього відділу від 29 вересня 2013 року виконавче провадження №24655402 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконаве провадження» було закінчено та направлено за належність до Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ .

Відповідно до копії виконавчого листа 2-853/2006 на час закінчення виконавчого провадження ( на 29 версеня 2013 року) заборгованість по сплаті аліментів становила 37074 грн. 71 коп. У виконавчому листі зазаначено, що Державна податкова адміністрація утримала аліменти з боржника станом на 21 липня 2006 року, заборгованість відсутня. Після чого виконавче провадження ще двічі закінчувалося на підставі п.10 ст.37 Закону України «Про виконаве провадження». Кожного разу мала місце заборгованість.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського МУЮ від 04 вересня 2013 року було відкрито виконавче провадження №39624721 із примусового виконання виконавчого листа у цій справі.

На підставі ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-853 від 01 березня 2006 року постановою державного виконавця від 12 січня 2020 року передано до Центрального відділ ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м. Одеса).

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лемещенко А.П. заборгованістьЗавєрюхіна В.О. станом на 01 листопада 2021 року по сплаті аліментів за період із 03 лютого 2006 року по 01 листопада 2021 року становить 185125 грн. Із цього розрахунку вбачається, що боржник протягом усього періоду виконання цього виконавчого листа сплачує стягувану аліменти нерегулярно, та ще й у меншому розмірі, ніж визначено державним виконавцем на час сплати. Останній платіж по аліментам було здійснено у серпні 2018 року.

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 посилався на те, що він не згодний з розрахунком заборгованості по аліментам від 01 листопада 2021 року та просив про його скасування, оскільки під час розрахунку заборгованості державним виконавцем допущено чисельні помилки; розміри середньої заробітної плати працівника для даної місцевості не співпадають з відповідними розмірами оприлюдненими державною службою статистики; не враховано суму отриману від примусового продажу виконавчою службою автомобіля Opel Rekord, державний номер НОМЕР_1 , яка пішла на погашення заборгованості; не враховано суми які були утримані роботодавцем за період з 03 лютого по 21 липня 2006 року; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 04 квітня 2017 року; не враховано суми фактично сплачених грошей у відповідності до чеків наданих у додатках до заяви від 06 травня 2016 року; не враховано те, що з 05 квітня по 23 грудня 2016 року він був працевлаштованим та за цей період нарахування мали проводитися від його фактичної заробітної плати з вирахуванням податків та зборів; державним виконавцем проігноровано його клопотання про витребування з державній фіскальній службі декларацій стягувача, для встановлення сум виплачених ним аліментів за попередні роки.

За приписами ст.195 СК України , заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до п.4 розділу ХУІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом №512/2 від 02 квітня 2012 року Міністерства юстиції ( далі- Інструкція) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбаченихчастиною четвертоюстатті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (абоїх копій) про перерахування аліментів,наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Із витягу з реєсту застрахованих осіб Деравжного реєстру загальнообовязкового страхування станом на 12 січня 2020 року , міститься інформація щодо роботи ОСОБА_1 з 01 січня по 31 липня 2006 року - розмір нарахованого доходу склав 17033 грн.71 коп. та з квітня по грудень 2016 року - розмір нарахованого доходу склав 12618 грн.69 коп.

Відомості щодо його працевлаштування з 01 серпня 2006 року по 05 квітня 2016 року, з 01 січня 2016 року та станом на 13 січня 2020 року відсутні. Відтак, аліменти з боржника за вказані періоди повинні стягувати на підставі ч.2 ст.195 СК України.

Більш того, відповідно до п.3 розділу ХУІ Інструкції, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Отже, надання доказів сплати аліментів є обов`язком боржника.

А відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що державний виконавець проігнорував його заяву від 06 травня 2016 року та не витребував із фіскальної служби декларацію стягувача на підтвердження отримання аліментів за період з 2005 по 2015 роки, а тому проведений розрахунок заборгованості є не вірним, не заслуговує на увагу.

В матеріалах виконавчого провадження наявна заява боржника від 06 травня 2016 року про його працевлаштування ПНВП «Мітрідал».

За місцем роботи боржника ПНВП «Мітрідат» державним виконавцем було здійснено запит про надання інформації про працевлаштування позивача та отримання ним заробітної плати. Проте звіт про здійснені відрахування та виплати роботодавцем державному виконавцю наданий не був. Інших документів, що відображають отримання боржником доходу, державному виконавцю боржником також представлені не були , а тому нарахування аліментів виходячи з середньої заробітної плати по м. Миколаєву у цей період є правомірним. При цьому державним виконавцем враховані перерахування аліментів, здійсненістягувачем добровільно у травні, червні,серпні,вересні, жовтні, листопаді,грудні 2016 року. Отже неправомірності дій державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості з квітня по грудень 2016 року не вбачається.

Звертаючись до суду зі скаргою боржник не надав суду відомостей щодо розміру щомічно нарахованої та отриманої ним заробітної плати за час роботи у 2016 році, щоб дало можливості провести відповідний перерахунок.

Також ОСОБА_1 не згодний з постановами про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом; про арешт коштів боржника. Вважає їх неправомірними, оскільки їх винесення ґрунтується на неправомірному розрахунку.

Але суд вважає, що такі твердження заявника ОСОБА_1 є безпідставними.

Так з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заявник не вказує офіційне джерело отримання інформації про розміри середньої заробітної плати працівника для даної місцевості з яким можливо провести відповідність вказаних державним виконавцем під час розрахунку заборгованості сум.

Державним виконавцем були враховані сплачені заявником суми, які підтверджуються чеками долученими відповідними заявами від 04.04.2017 року та 06.05.2016 року.

Що стосується не врахування сум утриманих з заробітної плати заявника за період з 03.02.2006 року по 21.07.2006 рік та нарахування розміру заборгованості з фактичного доходу отриманого за місцем роботи в період з 05.04.2016 року по 23.12.2016 рік, то судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні звіти про здійснення відрахування та виплати за вказаний період часу, а тому ці обставини не могли бути враховані під час складання розрахунку заборгованості.

Крім того, відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 28406 від 26.12.2014 року, автомобіль Opel Rekord 2.3 D, 1983 року випуску, коричневого кольору, № куз. НОМЕР_2 , державний номерний НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 придбано за 6435,00 грн. ОСОБА_4 .

Кошти, які були отриманні з продажу вищезазначеного автомобіля були враховані державним виконавцем під час складання розрахунку заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням № 2405 від 07.04.2015 року.

Посилання заявника на те, що державним виконавцем було проігноровано його клопотання про витребування декларацій доходів стягувача суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах виконавчого провадження вказане клопотання відсутнє.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність неправомірних дій з боку головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П., оскільки зроблений останньою розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.11.2021 рік, який становить 185 125,00 грн. був проведений з врахуванням всіх документальних підтверджень, що містяться в матеріалах виконавчого провадження та з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки судом встановлено, що зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам станом на 01.11.2021 рік є правомірним, суд приходить до переконання, що і постанови від 15.11.2021 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом; про арешт коштів боржника винесені останнім правомірно із додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За такого суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447- 451 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)Лемещенко А.П., відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: Ж.П. Павлова