Справа № 367/5658/21
Провадження №2/367/1885/2023
06 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Линника В.Я.,
за участю секретаря судових засідань Балинської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту з квартири,-
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що йому та членам його сім`ї належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . 2 червня 2021 року позивач звернувся до державного адміністратора Центру надання адміністративних послуг міста Ірпеня Київської області - Науменка Віталія Миколайовича із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаної заяви державним адміністратором було сформовано інформаційну довідку № 259575536 з якої позивачу стало відомо, що на належну йому квартиру, 30 червня 2004 року Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області було накладено арешт на підставі ували Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 1998 року. Однак, відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2003 року у справі № 2-1411/1998р., було скасовано арешт усіх належних позивачу транспортних засобів та квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 1998 року. Ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2003 року у справі № 2-1411/1998 в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 25 вересня 2003 року. Позивач зауважує, що весь цей час не здогадувався про те, що його квартира і досі перебуває під арештом із забороною відчуження. Крім того, звертає увагу на те, що станом на момент реєстрації обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (30 червня 2004 року) вже набрала чинності ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2003 року у справі № 2-1411/1998р, а тому внесення відповідачем обтяження до Реєстру здійснено помилково, оскільки арешт накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 1998 року було скасовано ще 25 вересня 2003 року. За таких обставин, оскільки обтяження у вигляді арешту квартири, яка належить йому та членам його сім`ї на праві власності створює перешкоди у здійсненні свого права розпорядження своїм. Зважаючи на викладене, просить скасувати арешт квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника Ірпінської державної нотаріальної контори, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.10.1996р. (а.с.9)
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2021р. №259575536, 30.06.2004р. Ірпінською міською державною нотаріальною конторою на вказану квартиру накладено арешт на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 18.09.1998р. Вх.975. (а.с. 10)
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09.09.2003р. по справі № 2-1411/1998р. скасовано арешт належного ОСОБА_1 майна, зокрема: належної йому частини квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.09.1998р. Вказана ухвала 25.09.2003р. набрала законної сили (а.с. 12), однак нотаріальною канотрою арешт з квартири не знято.
Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Згідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
На підставі ст. 321 Цивільного кодексу Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень ст.ст. 391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт, накладений на майно, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , порушує можливості реалізації позивачем своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні підстави вважати, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного нерухомого майна.
Керуючись статтями 4,5,12,13,81,82,265,280-285, 319, 321, 355 ЦПК України, суд,-
Здійснити розгляд справи заочно, за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В.Я. Линник