Провадження № 2/761/2383/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

представника позивача: Бойкова О.С.,

представника відповідача

ОСОБА_1 : ОСОБА_2 ,

представника відповідача

ОСОБА_3 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника відповідача

ОСОБА_6 : ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , третя особа: ОСОБА_12 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до Шевченківського районного судум.Києва надійшла зазначена позовна заява за підсудністю з Голосіївського районного суду м. Києва.

В позовних вимогах позивач просить стягнути з кожного відповідача по 1 078 731,25 грн. в порядку відшкодування вартості 1/2 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07 лютого 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кварацхелія Н.Н.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2006 року у справі №2-38/06 за позовом колишньої дружини ОСОБА_11 - ОСОБА_12 визнано за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

5 липня 2018 ОСОБА_13 зареєструвала своє право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , таким чином було припинено з 5 липня 2018 року право власності позивача на частину цього будинку, який придбано ним за платним договором.

Таким чином, оскільки продавцем ОСОБА_11 отримано від позивача плату за договором купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , а з 5 липня 2018 року ОСОБА_12 виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2006 року про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, в результаті чого припинено право власності ОСОБА_8 на 1/2 частину будинку, тому він має право на відшкодування її вартості.

Також Рішенням Київської міської ради IV сесії XXIV скликання ОСОБА_8 передано у приватну власність у порядку приватизації земельну ділянку площею 0,073 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що на ній розташований. З урахуванням загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2006 року у справі №2-38/06 наслідком визнання за ОСОБА_11 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , тобто, припинення права власності ОСОБА_8 на 1/2 частку цього будинку, є і припинення права власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка належала йому на вищенаведеній підставі.

Отже, оскільки у зв`язку із визнанням частково недійсним договору купівлі-продажу від 07 лютого 2002 року, спадкоємцями недобросовісного продавця - ОСОБА_11 позивачу не відшкодовано грошові кошти, а за законом має бути відшкодовано вартість 1/2 частини будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , у зв`язку із цим він звернувся до суду з позовом.

20.01.2022 року в судовому засіданні представником ОСОБА_10 було подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження переходу до ОСОБА_10 , як спадкоємиці померлого ОСОБА_11 та його обов`язків по поверненню отриманих за частково недійсним правочином коштів.

24.06.2022 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_9 , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропустив строк, передбачений ст.1281 ЦК України, для пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_11

03.10.2022 року до суду надійшли відповіді на відзиви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких позивач зазначив, що на його вимогу про повернення йому коштів за 1/2 будинку не розповсюджується строк позовної давності, оскільки позов пред`явлений з підстав, передбачених ст.216 ЦК України, на застосування якої строк позовної давності не розповсюджується та стверджує, що про порушення свого права дізнався у грудні 2018 року.

Від представника ОСОБА_9 07.10.2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній заперечував обставини викладені у відповіді на відзив.

Представник ОСОБА_10 12.10.2022 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких пояснив, що у ОСОБА_10 не виникло та не могло виникнути жодних зобов`язань щодо відшкодування позивачу частини вартості житлового будинку, оскільки вона набула у власність 1/2 частину будинку не в порядку спадкування, а на підставі Договору дарування.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити її.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити.

ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Третя особа - ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги до суду не направила.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши пояснення представників сторін, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07 лютого 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кварацхелія Н.Н.

Водночас, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2006 року визнано частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 07.02.2002 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 та визнано за ОСОБА_12 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

В той же час як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.03.2002 року.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11 звернулись: ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 від імені яких на той час діяла мати - ОСОБА_12 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 .

28.02.2003 року та 18.11.2003 року ОСОБА_14 та ОСОБА_11 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобілі.

09.11.2006 року ОСОБА_9 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки у статутних капіталах товариств.

16.08.2006 року ОСОБА_14 та ОСОБА_11 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки у статутних капіталах.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом посилався на положення ч. 2 ст. 216 ЦК України, як на підставу звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Однак, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з спадкоємців борг спадкодавця, що регулюється положеннями ст. 1281 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

При цьому, ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину у 2003 році та 2006 році.

Водночас, позивач звернувся до суду з даним позовом 26.05.2020 року. В позовній заяві позивачем не обгрунтовано щодо обставин за яких він дізнався про прийняття спадщини спадкоємцями.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 17.04.2018 року, справа № 522/407/15-ц, зазначила, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Щодо застосування строку позовної давності варто зазначити наступне.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 року, справа № 522/407/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом до спадкоємців померлого ОСОБА_11 пропущено шестимісячний строк, визначений ст. 1281 ЦК України, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , третя особа: ОСОБА_12 про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2023 року.

Суддя: Н.Г. Притула