ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року

м. Черкаси

Справа № 703/28/21
Провадження № 22-ц/821/119/23
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенко Б. М., Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Орленка Володимира Васильовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у складі головуючого судді Прилуцького В. О., повний текст рішення складено 31 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 , в рамках кримінального провадження № 703/799/18 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 від 11 червня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позов мотивовано тим, що внаслідок порушення ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, 10 червня 2017 року на автодорозі «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області у напрямку міста Сміла Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було, зокрема, пошкоджено автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , що належить позивачу - ОСОБА_1 , внаслідок чого останньому завдано матеріальні збитки, які згідно звіту про оцінку належного йому автомобіля складають 470967 грн.

Просив визнати його цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні та стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки завдані кримінальним правопорушенням внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 470967 грн, витрати за виготовлення звіту оцінки автомобіля в розмірі 2000 грн та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7900 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано цивільним позивачем по кримінальному провадженню за №0001376 від 11 червня 2017 року та прийнято поданий ним цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 228673,69 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 1200 грн на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь цивільного позивача ОСОБА_1 470967 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн на відшкодування витрат за проведення експертизи. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Черкаський апеляційний суд вироком від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора та захисника Ковбаси О. С. задовольнив частково. Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_1 скасував. ОСОБА_2 визнав винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначив йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та поклав на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. У частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 призначив новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишив без змін.

05 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на підставі вироку Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, виділено з матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та за вищевказаним цивільним позовом заведено цивільну справу №703/28/21.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 28 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів на підтвердження належності позивачу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , останнім не надано та матеріали справи не містять.

Суд дійшов висновку, що звіт №1359 від 09 серпня 2018 року про оцінку автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 є неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст. ст.77-78 ЦПК України, а інші докази на предмет підтвердження розміру завданих позивачу збитків матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 19 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Орленко В. В. просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення не відповідає завданню цивільного судочинства, визначеного ЦПК України, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за недоведеності обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом не враховані висновки Верховного Суду при застосування норм права.

Зазначає, що матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є винним у скоєнні зазначеного ДТП, отже останній повинен здійснювати відшкодування заподіяного позивачу збитку.

На думку скаржника, описки, які містить звіт №1359 від 09.08.2018 про оцінку автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 суд міг виправити шляхом допиту експерта та уточнення ним свого висновку.

Щодо відсутності інших доказів по справі зазначив, що відповідач подавав клопотання про призначення експертизи, проте у підготовчому засіданні відмовився від свого клопотання, а клопотання про виклик і допит оцінювача відповідачем заявлено не було.

Крім того, відповідачем, з метою затягування розгляду справи, було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, а суд, не перевіривши доводи представника відповідача на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, зупинив провадження, про що постановив ухвалу від 31.05.2021.

Вважає, що суд дійшов невірного висновку, що позбавлений можливості встановити дійсний розмір матеріальних збитків заподіяних позивачу.

Щодо витрат зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції складає 11000 грн (1000 грн консультація, 1000 грн ознайомлення з матеріалами справи, 7000 грн підготовка та складання апеляційної скарги, 2000 грн участь в засіданні).

23 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 адвоката Ковбаси С. М. на апеляційну скаргу в якому просив суд залишити рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2022 без змін, а апеляційну скаргу представника позивача адвоката Орленка В. В. без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Вважає оскаржуване рішення таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, визначеним ЦПК України, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а також вважає, що судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Щодо неналежності та недопустимості звіту №1359 від 09.08.2018 про оцінку автомобіля як доказу завданих матеріальних збитків зазначив, що оцінювач не був обізнаний з кримінальною відповідальністю під час складення звіту, а також, що метою даного звіту не передбачено його використання як допустимий доказ в суді щодо відшкодування матеріальної шкоди, тому наявний доказ є недопустимим.

Крім того, у своєму висновку оцінювач зазначає, що оцінка виконана у відповідності до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 №2658-ІІІ. Проте, на час написання звіту, оцінювач керувався положеннями зазначених нормативно-правових актів з положеннями застарілої редакції, тоді як фактично оцінювач повинен був готувати звіт відповідно до нормативно-правових актів відповідно до нових редакцій.

Також вказує, що оцінка автомобіля, належного позивачу, проведена щодо подій ДТП за участю ОСОБА_2 , яке відбулося 10.06.2017, а у звіті зазначено ДТП від 11.06.2017. Разом з тим, оцінювачем зазначено розбіжності щодо розміру матеріального збитку та ринкової вартості автомобіля.

Також позивачем не надано доказів в підтвердження права власності на автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зазначено всіх обставин справи, зокрема, про відшкодування йому відповідачем частини матеріальних збитків у розмірі 52000 грн, про продаж вказаного автомобіля за 10700 доларів США.

Крім того, вважає, що позивачем не дотримано ст. 175 ЦПК України щодо змісту позовної заяви.

Щодо затягування розгляду справи зазначив, що ухвала про зупинення провадження позивачем оскаржена не була, хоча може бути оскарженою окремо від рішення суду.

Щодо витрат зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу складає 15000 грн (10000 грн за ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовкою відзиву, а 5000 грн за участь в судовому засіданні).

24 січня 2023 року від адвоката Орленка В. В. надійшла заява про розподіл судових витрат в якій просив суд при винесенні рішення про задоволення апеляційної скарги та позовних вимог у даній справі стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 11000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду, в рамках кримінального провадження №703/799/18, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 від 11 червня 2017 року, із позовом до обвинуваченого ОСОБА_2 та просив визнати його цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні, стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки завдані кримінальним правопорушенням, внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 470967 грн, витрати за виготовлення звіту оцінки автомобіля в розмірі 2000 грн та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7900 грн.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року, в рамках кримінального провадження №703/799/18 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 від 11 червня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_1 визнано цивільним позивачем по вказаному кримінальному провадженню та прийнято поданий ним цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 480867 грн, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 228673,69 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 1200 грн на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь цивільного позивача ОСОБА_1 470967 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн на відшкодування витрат за проведення експертизи. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів (т.1 а.с. 38-42).

Згідно з вироком суду, ОСОБА_2 10 червня 2017 року близько 22:50 год, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області у напрямку міста Сміла Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді причепа «ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що буксирувався трактором «Class Arion 640С», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався попереду по смузі його руху у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, навпроти будинку АДРЕСА_1 , скоїв наїзд на задню частину вказаного причепа.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/185 від 14 грудня 2017 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Смілянській міській лікарні.

Встановлено, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_5 .

Згідно з вироком Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора та захисника Ковбаси О. С. задоволено частково, вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 8 липня 2020 року щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову ОСОБА_1 скасовано та визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. У частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без змін (т.1 а.с. 43-51).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 вересня 2022 року касаційну скаргу захисника Ковбаси О. С. задоволено частково, вирок Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_2 змінено. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного йому цим судом основного покарання. У решті вирок апеляційного суду залишено без змін (а.с. 160-166).

05 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на підставі вироку Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, виділено з матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та за вищевказаним цивільним позовом заведено цивільну справу № 703/28/21 (т.1 а.с. 1).

Відповідно до звіту №1359 від 09 серпня 2018 року про оцінку автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений ФОП ОСОБА_6 , на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 серпня 2018 року, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 внаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 470967,00 грн (т.1 а.с. 6-13).

Проведення оцінки доручено оцінювачу ОСОБА_7 , який перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 на підставі трудового договору №22774 від 06 вересня 2006 року. До звіту додано: Свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_7 в Держаному реєстрі оцінювачів від 13.11.2008, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ОСОБА_7 від 04.10.2008 МФ №6322 та посвідчення ОСОБА_7 про підвищення кваліфікації оцінювача від 27.01.2017 МФ №0265-ПК та Сертифікат №56/18 від 23.01.2018 на ім`я ОСОБА_6 на право оцінки об`єктів у матеріальній формі, зокрема, оцінка колісних транспортних засобів, оцінка машин і обладнання, строк дії з 23.01.2018 по 23.01.2021 (т.1 а.с. 34).

Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 05.08.2020 №31/23/-312, автомобіль марки VW PASSAT, кузов № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_1 , 20.07.2019 перереєстрований на іншу особу (т.1 а.с. 95-96).

Відповідно до відповіді на запит Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) від 21.10.2022 №31/23-1508, відповідно до ЄДР ТЗ МВС транспортний засіб марки VW PASSAT, кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 був зареєстрований з 10.11.2016 по 20.07.2019 за гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний транспортний засіб 20.07.2019 перереєстровано на нового власника по договору купівлі-продажу, складеному в ТСЦ № 5643 РСЦ МВС в Рівненській області на підставі доручення серії ННЕ № 423479 від 14.05.2019, виданого приватним нотаріусом Новіковим І. М. В подальшому, а саме 27.03.2021 вище вказаний ТЗ перереєстровано на нового власника в ТСЦ 5641 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області (т.1 а.с. 205-207).

Згідно з розпискою, складеною ОСОБА_1 29.08.2017, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 51600 грн, що еквівалентно 2000 доларів США, в рахунок відшкодування збитку, заподіяного йому особисто та його автомобілю VW PASSAT, кузов № НОМЕР_4 (т.1 а.с. 208).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 1177 ЦК України, яка регламентує відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, визначено, що шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В свою чергу ст. 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану, зокрема, потерпілому внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 5 - 7 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

За змістом ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 10 червня 2017 року близько 22:50 год, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області у напрямку міста Сміла Черкаської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді причепа «ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що буксирувався трактором «Class Arion 640С», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався попереду по смузі його руху у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого, навпроти будинку №97, що розташований на вулиці Шевченка в селі Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області, скоїв наїзд на задню частину вказаного причепа.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/185 від 14 грудня 2017 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Смілянській міській лікарні.

Встановлено, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_5 .

При цьому, станом на час ДТП, власником автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким курував ОСОБА_2 , був позивач ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не врахував, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 , як власника автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні №703/799/18 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001376 від 11 червня 2017 року.

Вказана обставина також підтверджується відповіддю на запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 05.08.2020 №31/23/-312, відповіддю на запит Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) від 21.10.2022 № 31/23-1508, та не заперечуються сторонами по справі.

Визнання ОСОБА_2 даного факту стверджується і наданою ним ОСОБА_1 розпискою щодо відшкодування заподіяних збитків особисто ОСОБА_1 та його автомобілю.

Отже, винною у вчиненні ДТП особою є ОСОБА_2 , яка є відмінною від особи, яка на достатній правовій підставі володіє транспортним засобом, а саме - ОСОБА_1 .

Враховуючи, що за вироком Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, зміненим постановою Верховного Суду від 23 вересня 2022 року, ОСОБА_2 є винним у вищевказаному ДТП, то саме він повинен відшкодувати власнику транспортного засобу шкоду завдану ДТП.

Вказана обставина не заперечується сторонами по справі.

Щодо визначення розміру такої шкоди позивачем, який дорівнює ринковій вартості пошкодженого на час ДТП автомобіля, який не визнає відповідач, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Тобто під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Механізм відшкодування витрат у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу визначається, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», аналогія якого може бути застосована при вирішенні даного спору, враховуючи предмет позову відшкодування матеріального збитку у розмірі прирівняному до ринкової вартості пошкодженого автомобіля на момент ДТП.

Згідно зі ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Апеляційний суд також враховує, що розмір відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Право на залишки транспортного засобу отримує, за страхового випадку страховик чи моторне транспортне страхове бюро, а в спірних правовідносинах - відповідач.

Вказане узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.

За ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12 липня 2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (ст. 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» кваліфікаційне свідоцтво оцінювача є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб`єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка заподіяної ОСОБА_1 матеріальної шкоди проведена оцінювачем ОСОБА_7 , який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво видане Фондом державного майна із оцінки колісних транспортних засобів та посвідчене також суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (т. 1 а.с. 6-13, 34-35).

Тому доводи відповідача про недопустимість наданого звіту №1359 від 09 серпня 2018 року про оцінку автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 не заслуговують на увагу, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Даний висновок суду першої інстанції стороною відповідача в апеляційному порядку не оскаржувався.

Згідно звіту №1359 від 09 серпня 2018 року про оцінку автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 внаслідок ДТП прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 470967,00 грн (т. 1 а.с.13).

Щодо описок, які містить звіт №1359 від 09 серпня 2018 року про оцінку автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 , то слід зазначити, що арифметичні помилки у висновку експерта, в разі їх наявності, усуваються шляхом допиту експерта та уточнення ним свого висновку або враховуються судом під час оцінки цього доказу, що не було враховано судом першої інстанції.

Дослідивши наданий суду звіт про оцінку, наявні в ньому розрахунки та врахувавши характер наявних описок (різниця в цифровому написанні та в зазначеному прописом), апеляційний суд дійшов висновку про можливість встановити, що ринкова вартість пошкодженого внаслідок приведеної ДТП автомобіля на момент ДТП і складає 470967,00 грн, тому підстави для допиту спеціаліста (експерта) щодо вказаного доказу відсутні.

Відповідно клопотання ОСОБА_1 про допит спеціаліста (експерта), за викладено та з урахуванням часу його заявлення (після з`ясування апеляційним судом обставин справи та заслуховування учасників судового розгляду) та обґрунтування поважності причин його пропуску, які судом не визнано поважними, задоволенню не підлягає.

Щодо долучення скаржником нових доказів до матеріалів справи на стадії апеляційного перегляду справи, після доповіді судді-доповідача та надання сторонами по справі пояснень, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2); якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4); докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8).

Апеляційним судом, у відповідності з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Справа на розгляді в суді першої інстанції знаходилася з січня 2021 року, клопотання про долучення доказів подано на стадії апеляційного перегляду справи 01 лютого 2023 року. Винятковості випадку для прийняття доказів, що не були подані до суду першої інстанції, не встановлено.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Звіт №1359/1 про вартість пошкодженого автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП від 09.08.2018, яка склала 167621,51 грн, був виготовлений на замовлення позивача ОСОБА_1 до звернення в суд з даним позовом, будь-яких належних доказів неможливості його подачі до суду першої інстанції ОСОБА_1 суду надано не було.

Крім того, як зазначалось предметом даного позову позивач визначив відшкодування вартості матеріального збитку заподіяного позивачу як власнику автомобіля VW PASSAT реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка прирівнюється його ринковій вартості на момент ДТП і складає 470967,00 грн та надавав суду докази в його підтвердження.

Крім того, лист ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРЕНС ГРУП» від 30.01.2023 та довідка Територіального сервісного центру МВС № 7141 (ГСЦ МВС № 7141) від 26.01.2023 №31/23/41-92 отримані після ухвалення судового рішення, що наразі перевіряється, тобто, дані докази є реагуванням на незгоду з рішення суду першої інстанції, що не є не наданням доказів з поважних причин.

Тому клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, знову ж таки, враховуючи викладене та, в тому числі, час його заявлення, обґрунтування поважності причин його пропуску, які судом не визнано поважними, задоволенню не підлягає.

Отже, враховуючи предмет позову, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, а позивачем пошкоджений транспортний засіб проданий третім особам, до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача ринкової вартості автомобіля на момент ДТП в розмірі 470967,00 грн слід відмовити.

Водночас, позивач не позбавлений права на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, шляхом заявлення відповідних позовних вимог та доказування у спосіб визначений законом розміру заподіяної йому від кримінального правопорушення шкоди.

Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій по суті спору, а саме про відмову в задоволенні позову у розмірі матеріальних збитків заявлених позивачем до стягнення з відповідача, разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із невірних мотивів.

Тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Орленка В. В. підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення по суті позову, у відповідності до ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині мотивів.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що враховуючи зміну рішення лише в частині мотивів, судові витрати скаржника в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за ним.

Разом з тим, до відзиву на апеляційну скаргу представником відповідача адвокатом Ковбасою О. С. додано орієнтовний розрахунок суми судових витрат (витрат на правничу допомогу), який складає 15000 грн, що складаються з: 10000 грн за ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовку відзиву на апеляційну скаргу з додатками. Надсилання документів до суду та всім учасникам справи, 5000 грн за участь в судових засіданнях (т. 1 а.с. 122).

В подальшому 01 лютого 2023 року, до судових дебатів, представником відповідача адвокатом Ковбасою О. С. надано суду заяву про розподіл судових витрат в якій просив стягнути із ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Розглянувши подану відповідачем заяву, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18, провадження N 12-171гс19).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України»).

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

На підтвердження надання правничої допомоги та її розміру стороною відповідача надано наступні документи: Договір про надання правничої допомоги від 10.01.2023, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 ; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КВ №000713; ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії АА № 1266106 ОСОБА_2 адвокатом Ковбасою О. С.; Додаток №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №10/01-23 від 10.01.2023; Акт надання послуг №01 від 01 лютого 2023 року; рахунок-фактура №01 від 01.02.2023 згідно договору №10/01-23 від 10.01.2023 на суму 15000 грн та квитанція до прибуткового касового ордера №01 від 01.02.2023 на суму 15000 грн (т. 2 а.с. 123-125, 127-128, 164-166, 168).

Згідно п. 4.1 Договору від 10.01.2023, вартість послуг виконавця залежить від обсягу та видів наданих послуг, складності робіт, часу необхідного для їх виконання та об`ємів матеріалів, а також можливих негативних ризиків для клієнта. В кожному випадку вартість надання правової допомоги визначається окремо в Додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №10/01-23 від 10.01.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_8 погодили виплату гонорару (винагороди) адвокату у фіксованому розмірі, а саме 15000 грн за представництво та захист прав та інтересів клієнта в Черкаському апеляційному суді по справі № 703/28/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Актом надання послуг №01 від 01 лютого 2023 року визначено, що замовник ОСОБА_2 отримав, а ОСОБА_8 надав такі послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовка відзиву на апеляційну скаргу з додатками та надсилання його відповідача, участь в судових засіданнях (відрядження 25.01.2023, 01.02.2023, підготовка заяви про розподіл судових витрат.

Дослідивши надані стороною відповідача докази в підтвердження надання адвокатом Ковбасою О. С. правничої допомоги, врахувавши предмет позову, складність справи, кількість судових засідань в яких адвокат брав участь та проведену ним роботу по справі, а також враховуючи заперечення щодо розміру гонорару позивача ОСОБА_1 та його представника, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7500 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Орленка Володимира Васильовича задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7500 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко