Постанова

Іменем України

15 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 183/337/17

провадження № 61-10806св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Русинчука М. М, Тітова М. Ю.

учасники справи:

позивач - керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство», Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Державне підприємство «Новомосковське лісове господарство», Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів, витребування земельної ділянки

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Патики Андрія Володимировича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року у складі судді Сороки О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т.П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі - Дніпропетровська ОДА) звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати пункт 12 рішення Піщанської сільської ради від 12 березня 2008 року № 1-18/V «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та видачу державного акта на право власності на земельні ділянки на території АДРЕСА_2» щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 980212, виданий 31 березня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 , на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :03:016:0340, розташовану на АДРЕСА_1 ; витребувати спірну земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_2 у власність держави в особі Дніпропетровської ОДА.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що пунктом 12 рішення Піщанської сільської ради від 12 березня 2008 року № 1-18/V затверджено проєкт із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2008 року ОСОБА_1 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, за договором купівлі-продажу від 25 вересня 2009 року відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , а за договором купівлі-продажу від 17 листопада 2009 року ОСОБА_4 відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_2 . Спірна земельна ділянка належить до земель державної власності лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Новомосковське лісове господарство» (далі - ДП «Новомосковське лісове господарство»), а її передання у власність фізичній особі відбулося з порушенням норм Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Лісового кодексу України (далі - ЛК України), Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», поза межами компетенції сільської ради, без згоди постійного землекористувача, з порушенням порядку зміни цільового призначення земельної ділянки. Оскільки Дніпропетровська ОДА як орган, уповноважений розпоряджатися землями державної власності, не надавала своєї згоди на передання земельної ділянки державного лісового фонду у власність ОСОБА_1 та не уповноважувала на це Піщанську сільську раду, то земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею і має бути повернена власнику. У зв`язку з цим прокурор просив позов задовольнити.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року до участі у справі як третю особу залучено Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 29 липня 2020 року позов задовольнив частково. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 0,2492 га, кадастровий номер :03:016:0340, розташовану на АДРЕСА_1 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що спірна земельна ділянка має лісогосподарське призначення та належала до земель Новомосковського лісництва - ДП «Новомосковське лісове господарство». Тому доводи прокурора про те, що пункт 12 рішення Піщанської сільської ради від 12 березня 2008 року № 1-18/V було прийнято з порушенням вимог закону, є обґрунтованими. Однак суд дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання неправомірним та скасування пункту 12 цього рішення не підлягають задоволенню, оскільки власник з дотриманням статей 387 і 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У зв`язку з тим, що рішення Піщанської сільської ради від 12 березня 2008 року № 1-18/V не створює правових наслідків для набувача права власності на земельну ділянку, то визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, то є правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від добросовісного набувача. Для застосування позовної давності суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до сторони позовною вимогою і залежно від установленого зробити висновок про те, чи спливла позовна давність щодо відповідних вимог. В цій справі прокурор заявив три позовні вимоги: про визнання неправомірним та скасування пункту 12 оскаржуваного рішення; про визнання недійсним державного акта, виданого ОСОБА_1 ; про витребування земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 . Таким чином, перша вимога заявлена до Піщанської сільської ради, яка прийняла оскаржене рішення, а дві інші вимоги - до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Піщанська сільська рада просила застосувати позовну давність до всіх позовних вимог, однак інші відповідачі жодного разу не з`явилися в судові засідання та не заявили про сплив позовної давності щодо пред`явлених до них вимог. Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Піщанської сільської ради, тому немає підстав вирішувати питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності до вимог, заявлених до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Патики А. В. задовольнив. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Верховий Суд постановою від 26 січня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнив частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта скасував, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині вирішення вказаних позовних вимог залишив в силі. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Патики А. В. задовольнив частково. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельної ділянки скасував. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельну ділянку загальною площею 0,2492 га, кадастровий номер :03:016:0340, розташовану на АДРЕСА_1 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що земельна ділянка, яка була передана у приватну власність ОСОБА_6 , має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення та належить до земель ДП «Новомосковське лісове господарство» (квартал 75, виділ 2), земельна ділянка відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2004 та 2014 років знаходиться у 75 кварталі ДП «Новомосковське лісове господарство», належить до земель державного лісового фонду та з 2002 року не змінювала свого цільового призначення - землі лісогосподарського призначення. Оскільки Дніпропетровська ОДА як орган, уповноважений розпоряджатися землями державної власності, своєї згоди на передання земельної ділянки державного лісового фонду у власність громадянці ОСОБА_1 , яка в подальшому неодноразово була відчужена: ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , - не надавала і Піщанську сільську раду на це не уповноважувала, тому земельна ділянка вибула з володіння держави поза волею повноважного органу і має бути повернута з незаконного володіння власнику, з підстав, визначених статтями 387, 388 ЦК України.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, в частині витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 , зокрема щодо позовної давності.

Керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської ОДА звернувся до суду позовом у цій справі 23 січня 2017 року, тобто в межах позовної давності, яка має відраховуватися з 09 вересня 2016 року, тобто з дня, коли Дніпропетровська ОДА довідалася про порушення її права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Патика А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року та рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Дніпропетровської ОДА земельної ділянки загальною площею 0,2492 га, кадастровий номер :03:016:0340, розташованої на АДРЕСА_1 , і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15, від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15 та № 469/1203/15, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16, від 07 листопада 2018 року у справах № 574/476/16 та № 372/1036/15, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15, № 522/2201/15 та № 522/2110/15, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3234/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15 та постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15, від 15 травня 2018 року у справі № 911/3210/17, від 14 вересня 2022 року у справі № 367/6105/16, від 23 вересня 2020 року у справі № 911/695/17, від 08 серпня 2022 року у справі № 953/12011/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 953/24053/19, від 06 липня 2022 року у справі № 372/1688/17, від 18 травня 2022 року у справі № 369/9900/16, від 03 травня 2022 року у справі № 352/469/18, від 18 серпня 2021 року у справі № 352/467/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 352/1710/18.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють позовну давність, а також неправильно встановив початок її перебігу у спірних правовідносинах. Зокрема, апеляційний суд не врахував, що з наданих позивачем документів відомо, що прокуратурі 29 серпня 2011 року як мінімум стало відомо про незаконне вибуття з державної власності земель лісового фонду з подальшою передачею у приватну власність земельної ділянки, що випливає з прийнятої прокуратурою Дніпропетровської області постанови про арешт земельної ділянки. Як максимум прокуратурі стало відомо про факт незаконного вибуття з державної власності земель лісового фонду з постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 листопада 2013 року у справі № 20/5005/9915/2012.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що Дніпропетровська ОДА не пояснила, чому вона не могла дізнатися раніше про порушене її право, адже підзвітна і підконтрольна їй Новомосковська районна державна адміністрація знала про факт незаконного вибуття з державної власності земель лісового фонду як максимум з 13 листопада 2013 року, а як мінімум з моменту подання позовної заяви в межах справи № 20/5005/9915/2012. Отже, державний орган в особі Новомосковської районної державної адміністрації знав про факт незаконного вибуття з державної власності земель лісового господарства як максимум з листопада 2012 року - часу подання позовної заяви у справі № 20/5005/9915/2012 та як мінімум з листопада 2013 року - дати ухвалення Дніпропетровським апеляційним господарським судом остаточного рішення у зазначеній справі. Таким чином, позивач пропустив позовну давність.

У грудні 2022 року керівник Новомосковської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської ОДА подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. При цьому зазначив, що наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

26 грудня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду 31 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що пунктом 12 рішення Піщанської сільської ради від 12 березня 2008 року № 1-18/V «Про передачу земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акта на право власності на земельні ділянки на території АДРЕСА_2 » затверджено проєкт із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, і передано ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану на території АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_1 отримала державний акт серії ЯЕ № 980212 від 31 березня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2492 га, кадастровий номер :03:016:0340, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2008 року ОСОБА_1 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , який, у свою чергу, за договором купівлі-продажу від 25 вересня 2009 року відчужив указану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 17 листопада 2009 року відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_2 .

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 листопада 2013 року у справі № 20/5005/9915/2012 було задоволено позовні вимоги заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до Піщанської сільської ради, треті особи: ДП «Новомосковське лісове господарство», Управління Держземагентства в Новомосковському районі Дніпропетровської області, про визнання незаконними та скасування рішень. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що рішеннями Піщанської сільської ради № 26-16/У, 27-16/У, 28-16/У, 29-16/У, 30-16/У, 31-16/У, 32-16/У, 33-16/У, 34-16/У, 35-16/У, 36-16/У, 37-16/У, 38-16/У, 39-16/У, 40-16/У, 41-16/У, 42-16/У, 43-16/У, 44-16/У, 45-16/У, 46-16/У, 47-16/У, 48-16/У, 49-16/У, 50-16/У, 51-16/У, 52-16/У, 53-16/У, 54-16/У, 55-16/У, 56-16/У, 57-16/У, 58-16/У, 59-16/У, 60-16/У, 61-16/У, 62-16/У, 63-16/У, 64-16/У, 65-16/У, 66-16/У, 67-16/У від 29 грудня 2007 року незаконно вилучено із земель лісового фонду та введено у межі села Піщанка, змінено цільове призначення та переведено в землі житлової і громадської забудови земельні ділянки 74 та 75 кварталів Новомосковського лісництва - ДП «Новомосковське лісове господарство».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

У цій справі Верховий Суд постановою від 26 січня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнив частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта скасував, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині вирішення вказаних позовних вимог залишив в силі.

Залишаючи в силі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині вирішення вказаних позовних вимог суд касаційної інстанції виходив з того, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів прокурора про те, що пункт 12 рішення сільської ради прийнятий з порушенням вимог закону. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, тому наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від добросовісного набувача. При цьому позовні вимоги прокурора про визнання неправомірним та скасування пункту 12 рішення сільської ради, а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, не підлягають задоволенню у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту в цій частині.

Оскільки рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року в частині визнання неправомірним та скасування пункту 12 рішення сільської ради, а також визнання недійсним державного акта залишене в силі постановою Верхового Суду від 26 січня 2022 року, рішення судів в частині зазначених вимог не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У справі, що переглядається, прокурор просив витребувати спірну земельну ділянку з володіння ОСОБА_2 , яка за встановленими судами попередніх інстанцій обставинами набула право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2009 року, укладеного з ОСОБА_4 .

Установивши, що відсутнє рішення уповноваженого органу про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування ДП «Новомосковське лісове господарство» та про зміну цільового призначення земельної ділянки, апеляційний суд обґрунтовувано виходив з того, що вибуття спірної земельної ділянки з власності держави відбулося поза волею власника та наявність правових підстав для витребування земельної ділянки від останнього її набувача ОСОБА_2 .

Перевіряючи доводи касаційної скарги в частині правильності застосування апеляційним судом норм, які регулюють позовну давність, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд зокрема, зазначив, що апеляційний суд не встановив, з якого часу Дніпропетровська ОДА могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а також не навів в оскаржуваному судовому рішенні обґрунтування своїх висновків про те, що позовна давність щодо вимоги про витребування спірної земельної ділянки спливла в листопаді 2015 року.

Тобто у справі, яка переглядається, встановленню підлягав момент, з якого саме Дніпропетровська ОДА дізналася про порушення прав держави.

У цій справі, надаючи оцінку поданим заявам про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд установив такі обставини:

листом від 06 вересня 2016 року № 01-84-2382 Новомосковська місцева прокуратура Дніпропетровської області повідомила Дніпропетровську обласну державну адміністрацію про протиправне рішення Піщанської сільської ради та неправомірне розпорядження земельними ділянками лісового фонду. Було встановлено, що фізичні особи незаконно отримали у власність за рахунок земель державного лісового фонду земельні ділянки, у тому числі земельну ділянку, кадастровий номер :03:016:0340, розташовану на АДРЕСА_1 ;

Дніпропетровська ОДА листом від 19 вересня 2016 року № 41-4167/0/2-16 надала Новомосковській місцевій прокуратурі Дніпропетровської області інформацію про те, що розпорядчих актів або інших документів щодо делегування Піщанській сільській раді повноважень стосовно розпорядження земельними ділянками, в тому числі і спірною, Дніпропетровська ОДА не приймала, письмові повідомлення про передання земельних ділянок громадянам у власність від Піщанської сільської ради не надходили.

У цьому листі Дніпропетровська ОДА зазначила, що лист від 06 вересня 2016 року № 01-84-2382 Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області отримано було 09 вересня 2016 року.

Отже, Дніпропетровська ОДА 09 вересня 2016 року з листа від 06 вересня 2016 року № 01-84-2382 Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області довідалася про порушення її права;

керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської ОДА звернувся до суду позовом у цій справі 23 січня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, який має відраховуватися з 09 вересня 2016 року, тобто із дня, коли Дніпропетровська ОДА довідалася про порушення її права.

Оскільки апеляційний суд, надавши оцінку доказам, не встановив, що Дніпропетровська ОДА з наявних у неї відомостей раніше могла знати про розпорядження Піщанською сільською радою земельною ділянкою, а дізналася про ці обставини лише у 2016 році, коли прокурор листом повідомив її про відповідні порушення, тому позивач позовну давність не пропустив.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції Верховного Суду.

Ураховуючи встановлені судом конкретні обставини цієї справи, оскаржувана постанова не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Патики Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун М. М. Русинчук
М. Ю. Тітов