ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Суми

Справа №583/1472/22

Номер провадження 22-ц/816/259/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

представника боржника ОСОБА_1 адвоката Ганги Дмитра Григоровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Гангою Дмитром Григоровичем,

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року у складі судді Ільченко В.М., постановлену у м. Охтирка Сумської області, повний текст якої складено 30 грудня 2022 року,

у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), боржник - ОСОБА_1 , в порядку судового контролю за виконанням судових рішень,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 , в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, звернувся до суду з скаргою, в якій просив: скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14 листопада 2022 року за вих. №14520 та від 22 листопада 2022 року за вих. №17619; зобов`язати Охтирський відділ державної виконавчої служби в Охтирському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийняти виконавчі листи за рішенням суду №583/1052/21 від 27 вересня 2021 року та провести виконавчі дії в відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

13 грудня 2022 року від представника боржника ОСОБА_1 адвоката Ганги Д.Г. надійшло клопотання, в якому просив залучити до матеріалів справи доказів понесення витрат на правову допомогу в сумі 2250 грн 00 коп., вирішити питання розподілу витрат боржника та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250 грн 00 коп.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_3 адвоката Ганги Д.Г. про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ганга Д.Г., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити, стягнути з заявника на її користь понесенні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2250 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги положення ст. 447 ЦПК України, щодо розгляду скарг в порядку судового контролю за виконанням судових рішень з участю як боржника, так і стягувача. Боржник ОСОБА_1 під час розгляду скарги ОСОБА_2 , в задоволенні якої судом було відмовлено, скористалася професійною правничою допомогою, а тому понесені нею витрати підлягають відшкодуванню.

Наголошує на тому, що висновки суду про застосування ст. 452 ЦПК України, суперечать принципу відшкодування судових витрат, закладеному в ЦПК України. Вважає, що при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції мав застосувати аналогію закону.

Крім того, представник боржника не погоджується також і з висновками суду першої інстанції про те, що предметом розгляду скарги ОСОБА_2 є рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, а не дії сторони виконавчого провадження.

На переконання заявника апеляційної скарги, понесені боржником витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250 грн 00 коп. відповідають критеріям дійсності, необхідності та розумності, є співмірними з складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та значенням справи для боржника.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність вимог ОСОБА_1 про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, які нібито вона понесла під час розгляду скарги в суді першої інстанції, просить ухвалу суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Ганги Д.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судового рішення предметом судового розгляду є рішення, дії чи бездіяльність виконавця під час виконання судового рішення, при цьому судом не оцінюється правомірність чи неправомірність дій іншої сторони виконавчого провадження під час виконання судового рішення, отже, не вирішується будь-який спір між стороною виконавчого провадження - заявником та іншою стороною виконавчого провадження. Участь іншої сторони виконавчого провадження, яка не є стороною під час розгляду скарги на стадії здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, є її правом, а не обов`язком, та пов`язана з забезпеченням дотримання основних засад цивільного судочинства.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися так як вони не узгоджуються з нормами цивільного процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно положень ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Статтею 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Тобто, з вказаних норм слідує, що розгляд скарг в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, здійснюється судом з участю як стягувача, так і боржника, незалежно від того, ким із сторін виконавчого провадження була подана скарга. Обов`язок відшкодувати понесені, в тому числі заінтересованими особами, під час розгляду скарги судові витрати статтею 452 ЦПК України покладено в залежності від результатів розгляду скарги - на заявника або на орган державної виконавчої служби (приватного виконавця).

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви представника боржника Колєснік Т.І. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, помилково вважав, що розподілу підлягають лише судові витрати, понесені під час розгляду скарги заявником та органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 1 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що оскільки положеннями ст.452 ЦПК України не було врегульоване питання відшкодування судових витрат боржнику у виконавчому провадженні, тому, з метою дотримання засад, передбачених ст.2 ЦПК України , необхідно застосовувати аналогію закону і подібними за змістом відносини врегульовані ч.12 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що боржник надавав до суду свої заперечення проти задоволення скарги стягувача та підтвердив позицію державного виконавця щодо правомірності його дій, а тому місцевий суд прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про розподіл витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною 3 стаття 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси божника ОСОБА_1 представляв адвокат Ганг Д.Г. на підставі договору про правову допомогу № 25/98/2022-1 від 25 серпня 2022 року та додаткової угоди № 1 від 26 листопада 2022 року .

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору про правову допомогу № 25/08/2022-1 від 25 серпня 2022 року складеного 9 грудня 2022 року згідно з яким на виконання договору адвокатом була надана правнича допомога наступного характеру:

-формування та подача до Охтирського міськрайонного суду Сумської області заперечень на скаргу ОСОБА_4 по справі № 583/1472/22 1500 грн

-участь у судовому засіданні по справі № 583/1472/22 750 грн, а усього на суму 2250 грн.

Згідно д п.п.2.5, 2.6 Договору , вказана у п.3 цього Акту сума грошових коштів підлягає перерахуванню на рахунок адвокатського об`єднання або шляхом передачі готівки в касу.

На час ухвалення рішення докази сплати апелянтом витрат на правничу допомогу в матеріалах справи відсутні, але враховуючи ту обставину ,що відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України підлягають відшкодуванню на користь сторони не лише сплачені витрати на правничу допомогу, але і витрати які підлягають сплаті в майбутньому, з урахуванням відмови в задоволенні скарги стягувача ОСОБА_2 , надання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки, відсутність клопотання про зменшення цих витрат, тому необхідно скасувати ухвалу місцевого суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання ОСОБА_1 та стягнути на її користь зі скаржника понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 2250 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Гангою Дмитром Григоровичем, задовольнити .

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Ганга Дмитра Григоровича про розподіл судових витрат задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 2250 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук