справа №176/283/23
провадження №2/176/262/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області КУЧМА В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відновлення порушених Конституційних прав, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку та про зобов`язання сплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою та просить захистити її Конституційне право на працю, яке передбачене ст.. 43 Конституції України, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обрала та на яку погодилась. Стягнути з відповідача на свою користь невиплачену при звільненні заробітну плату разом із компенсацією за невикористану відпустку 55788,00 грн., вихідну допомогу 40334,0 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку 38880,06 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що остання не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 175 - 177 ЦПК України.

Так, згідно із вимогами ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

ОСОБА_1 , окрім вимоги щодо стягнення належних при звільненні сум, заявила вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1ст. 94 КЗпП України , приписи якої кореспондуються із ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117КЗпПУ, не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117КЗпПУ, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Отже, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на яку посилається позивачка у своєму позові та згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на інші вимоги позивачів у трудових спорах, в тому числі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, справляється судовий збір у розмірі 1відсоток ціни позову,але неменше 0,4розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Отже, позивачці необхідно сплатити судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1073,60 грн.

Крім того, необхідно звернути увагу позивачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст. Предмет позову це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов. Зміст це частина позову, яка відображає звернену до суду вимогу про здійснення певних дій, пов`язаних із застосуванням конкретних способів захисту порушеного, оспореного чи невизнаного права.

Значення елементів позову полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, адже суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Так, предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно, з метою його належного виконання.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, а тому не потрібно ставити додаткову вимогу про захист конституційного права на працю, яке передбачене ст. 43 Конституції України, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку позивачка вільно обрала та на яку вільно погодилась.

Разом із тим, позивачка назвала свою позовну заяву про відновлення порушених Конституційних прав, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку та про зобов`язання сплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України, однак у прохальній частині своєї позовної заяви остання не просить зобов`язати відповідача сплатити єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України, що також потребує уточнення.

Враховуючи встановлені судом недоліки позовної заяви до відкриття провадження у справі, суд у відповідності до положень ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України залишає позовну заяву без руху та надає позивачу строк для усунення вказаних вище недоліків, два дні з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не виправлення недоліків позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу разом з додатками. Повернення позову не позбавляє особу права повторно звернутись до суду з таким самим позовом після усунення обставин, які стали причиною для повернення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відновлення порушених Конституційних прав, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку та про зобов`язання сплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України, залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків протягом двох днів з дня отримання заявником копії ухвали суду.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА