Справа № 465/4855/21 Головуючий у 1 інстанції: Гладишева Х.В.
Провадження № 22-ц/811/1655/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 року в складі судді Гладишевої Х.В. в справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив:
У червні 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 79831,72 грн. та 2270 грн. судових витрат.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 будучи звільненим 24.01.2020 із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Львівського міського центру зайнятості, статус безробітного надано з 28.04.2020 на підставі поданої заяви про надання статусу безробітного від 28.04.2020. ОСОБА_1 призначено виплати допомоги по безробіттю з 28.04.2020 по 31.01.2021.

У заяві про надання статусу безробітного від 28.04.2020 ОСОБА_1 підтвердив, що пенсію за вислугу років не отримував, а також ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені ЗУ «Про зайнятість населення» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та засвідчив особистим підписом.

У результаті не повідомлення спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про призначення та отримання пенсії за вислугу років з 25.01.2020 ОСОБА_1 безпідставно набув статус безробітного та перебував на обліку як безробітний, відтак незаконно отримував допомогу з безробіття за період з 28.04.2020 по 31.01.2021 у сумі 79831,72 грн.

Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу повідомлення про необхідність повернення коштів у сумі 79831,72 грн., однак таке залишилося без реагування. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 року позов Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості кошти у розмірі 79831 грн. 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що йому призначено пенсію за вислугу років 25.01.2020, у подальшому 13.04.2020 до 31.01.2021 отримував пенсію по інвалідності відповідно до закону, підставою чого була пенсійна справа № .

Заяву про надання статусу безробітного подав 28.04.2020.

Період отримання пенсії по інвалідності з 13.04.2020 по 31.01.2021 підтверджується поданим позивачем Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, так і листами Головного управління Пенсійного Фонду у Львівській області та копіями пенсійних посвідчень.

Покликаючись на Закон України «Про зайнятість населення» зазначає, що статус безробітного може набути особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" (п. 2 ч. 1 ст. 43 закону).

Відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому не досяг встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.
Стверджує, що підпадає під статус безробітного згідно із законом, заяву про надання такого статусу подав 28.04.2020, а на час подання такої не отримував пенсії за вислугу років, а отримував пенсію по інвалідності.
Згідно із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором, схожа за змістом норма міститься і у ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Зазначає, що подав до Львівського центру зайнятості встановленої форми заяву про надання статусу безробітного та заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю, долучив до заяв документи, які зазначив Державний центр зайнятості на своїй інтернет-сторінці, частину документів доніс після телефонного дзвінка працівника центру зайнятості.
Покликається на те, що на час написання заяви про надання статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю не досяг пенсійного віку та йому не призначена пенсія за вислугу років.
Також зазначає, що на час виплати допомоги по безробіттю не призначалася пенсія на пільгових умовах.
Звертає увагу, що є застрахованою особою, визнаний у встановленому порядку безробітним, має страховий стаж понад 6 місяців протягом 12 місяців, що передували реєстрації як безробітного.
Покликаючись на практику касаційного суду та положення ст. 1215 ЦК України зазначає випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, разом з цим, позивач не зазначає наявності рахункової помилки та не наводить доказів недобросовісності з його боку, хоча такий обов`язок покладається на особу, яка вимагає повернення коштів.
Стверджує, що отримав допомогу по безробіттю відповідно до положень чинного законодавства і у його діях відсутня недобросовісність.
Також зазначає про практику Європейського суду з прав людини у цьому контексті.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
15.08.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Львівського міського центру зайнятості на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини щодо спірних правовідносин, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення коштів, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про надання статусу безробітного від 28.04.2020, відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, готовий та здатний приступити до роботи, ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за достовірність поданих даних та відомостей, що засвідчив особистим підписом.
28.04.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю, за час перебування на обліку ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю у сумі 79831,72 грн.
Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_1 знятий в центрі зайнятості з реєстрації 01.02.2021 у зв`язку з досягненням особою встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, зокрема ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України, пенсія призначена з 25.01.2020, у період з 13.04.2020 по 31.01.2021 отримував пенсію по інвалідності.

Зокрема, будучи звільненим 24.01.2020 із ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.01.2020 набув права на пенсію за вислугою років, у період з 13.04.2020 по 31.01.2021 отримував пенсію по інвалідності, а з 01.02.2021 отримує пенсію за вислугою років.

При цьому, при поданні документів, у заяві від 28.04.2020 відповідач підтвердив, що не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, з правами та обов`язками безробітного ознайомлений та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, при цьому за період з 25.01.2020 по 12.04.2020 була призначена пенсія за вислугою років, відтак він мав дохід, який йому гарантувала держава, тому у відповідача були відсутні підстави для отримання допомоги по безробіттю.
У результаті не повідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про наявність права на пенсію за вислугою років, ОСОБА_1 безпідставно перебував на обліку як безробітний та незаконно отримав допомогу з безробіття у сумі 79831,72 грн., однак у добровільному порядку кошти не було повернуто.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить із такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Конституції України гарантується право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46).

Як на правову підставу позовних вимог Львівський міський центр зайнятості покликається на ЗУ «Про зайнятість населення» і ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, дійсно спеціальним законом, який визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття є ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Враховуючи наведене, втрата грошового забезпечення, що є підставою для реєстрації у встановленому порядку як безробітного, є страховим випадком у розумінні ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до пункту частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Вимогами частини 1 статті 2 цього Закону передбачено, що безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Стяття 43 цього закону визначає хто може набути статус зареєстрованого безробітного.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

У п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону.

Зокрема, згідно із п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, за ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», саме на відповідача покладений обов`язок повідомити про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно із ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Судом встановлено, що 24.01.2020 відповідач ОСОБА_1 звільнений із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Як вбачається із довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області № 1695 від 24.03.2021, ОСОБА_1 пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України призначена з 25.01.2020 (а.с. 14).

У період з 13.04.2020 по 31.01.2021 отримав пенсію по інвалідності, а з 01.02.2021 року отримує пенсію за вислугою років.

При цьому, 28.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості та на підставі своєї заяви, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 було надано 28.04.2020 статус безробітного (а.с. 4-5)

З цієї заяви слідує, що відповідач ОСОБА_1 своїм підписом ствердив, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Готовий та здатний приступити до роботи, ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за достовірність поданих даних та відомостей.

Згідно із витягами із наказів Львівського міського центру зайнятості Пітику Г.В. 28.04.2020 надано статус безробітного, починаючи з 28.04.2020 призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України як центральними органами виконавчої влади.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: - звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів; - використання даних вищевказаних органів, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; - проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством.

У разі встановлення недостовірності даних, на підставі яких особі надано статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення, особа ознайомлюється з актом, про що засвідчує своїм підписом. У разі відмови особи підписати акт про це робиться відповідна відмітка спеціалістом центру зайнятості. У разі встановлення Центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

В свою чергу, згідно із Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 66 від 06.04.2021, розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в центрі зайнятості у статусі безробітного 28.04.2020, знятий з реєстрації 01.02.2021 у зв`язку з досягненням особою встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку (а.с. 11).

Цим розслідуванням також встановлено, що пенсія за вислугою років по лінії НГ України відповідачу призначена з 25.01.2020, у період з 13.04.2020 по 31.01.2021 отримав пенсію по інвалідності, а з 01.02.2021 отримує пенсію за вислугою років.

Зазначене підтверджується і довідкою Відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.03.2021 № 1695 (а.с. 14).

За час перебування на обліку як безробітний з 28.04.2020 по 31.01.2021 ОСОБА_1 отримав у центрі зайнятості допомогу по безробіттю у сумі 79831,72 грн.
Позивач стверджує, що у результаті не повідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про наявність права на пенсію за вислугою років, ОСОБА_1 безпідставно перебував на обліку як безробітний та незаконно отримував допомогу з безробіття за період з 28.04.2020 по 31.01.2021.
Згідно із повідомленням щодо відшкодування коштів №10-1556/21 від 07.04.2021, ОСОБА_1 вказано на необхідність повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 28.04.2020 по 31.01.2021 у сумі 79831,72 грн., однак у добровільному порядку кошти не були повернуті.
Натомість 21.05.2021 відповідач ОСОБА_1 надав відповідь на зазначене повідомлення, до якої долучив копії довідок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (а.с. 16).
Так, із довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1585 від 24.04.2020 слідує, що ОСОБА_1 визнаний особою з інвалідністю війни 3 групи, яка встановлена з 27.01.2020 по 31.01.2021 (а.с. 17).
При цьому, як зазначено вище, із довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 1695 від 24.03.2021, пенсія за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по лінії НГ України призначена ОСОБА_1 з 25.01.2020.
Наведене дає підстави для беззаперечного висновку про те, що звільнившись 24.01.2020 із ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_1 з 25.01.2020 набув права на пенсію за вислугою років.
Більше того, з матеріалі справи слідує, що відповідне право відповідачем було реалізовано, оскільки у період з 25.01.2020 по 12.04.2020 була призначена пенсія за вислугою років, відтак він мав дохід, який йому гарантувала держава.
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі при зверненні ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості був відсутній страховий випадок, як підстава для призначення та виплати допомоги по безробіттю, оскільки відповідачем після звільнення реалізовано право на пенсію за вислугою років.
Заперечення стосовно позовних вимог зі сторони відповідача фактично зводяться до того, що законні підстави для повернення отриманих ним коштів, позивачем не наведено.
Як зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи зі змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Така правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка є обов`язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Враховуючи те, що відносини, які склалися між сторонами не є договірними, до цих правовідносин можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України, кошти можуть бути стягнуті, як безпідставно набуті.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

В свою чергу, статтею 1215 ЦК України передбачено, яке безпідставно набуте майно, не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; та інше майно, якщо це встановлено законом.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз статей 1212-1215 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений висновок міститься і в постанові Верховного Суду України, прийнятої у справі №6-91цс14 від 02 липня 2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю, що свідчить про законність оскаржуваного рішення та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк