Номер провадження: 22-ц/813/3723/23
Справа № 501/1493/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, третя особа - приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Раїса Каримівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив

10.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його рідної сестри ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем. З 2014 року і до весни 2022 року він постійно проживав в с. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, яка з 2014 року є тимчасово окупованою територією. Через зазначену обставину спілкувався з сестрою лише по телефону. У вересні 2019 року він втратив зв`язок з сестрою і вирішив поїхати до неї. Виїзд з окупованої території був складним, тому лише наприкінці вересня 2019 року він приїхав в м. Чорноморськ, де дізнався про смерть сестри, після чого звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 03.10.2019 року листом №396/02-14 приватний нотаріус Слаєва Р.К. повідомила заявника про пропуск строку на прийняття спадщини.

Оскаржуваним судовим рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 , не погоджуючись із наведеним рішенням суду, засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує такими доводами.

Помилковим вважає висновок суду про те, що на час відкриття спадщини позивач перебував за межами України, що не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки він не перебував за межами України, а знаходився на тимчасово окупованій території, на якій відсутні державні органи, які б забезпечили реалізацію громадянами своїх прав. Попри труднощі у зверненні до нотаріуса, пов`язані із перетином лінії розмежування, позивач майже дотримався встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, що, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.12.2021 року у справі №645/5186/19 може слугувати правовою підставою для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач у травні 2021 року, після смерті ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса ОСОБА_4 повністю не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кузнєцова Л.О. у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі. Позивач додатково пояснив, що квартира, яка на даний час є спадковим майном, належала його батькам, в якій свого часу проживав і він. Після їх смерті він на квартиру не претендував, так як його сестра була інвалідом дитинства і потребувала свого житла. Зараз, після її смерті інших родичів не залишилось. У зв`язку з тим, що на території Луганської області проходять активні бойові дії, він виїхав звідти, має статус тимчасово переміщеної особи, однак будь-яким житлом не забезпечений, у той час як квартира, яка належала його сім`ї не зайнята.

Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області та приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К., належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились, причини не явки суду не повідомили, із клопотаннями про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не звертались.

Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив неспроможності посилань заявника на неможливість прийняти спадщину у зв`язку з обставинами, викликаними корона вірусом COVID-19, оскільки такі виникли через рік після смерті спадкодавця. Щодо перебування заявника на тимчасово окупованій території суд зазначив, що перетин лінії розмежування з ОРДЛО не припинявся, а лише здійснювався з деякими обмеженнями (щеплення, самоізоляція, тощо).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , видане Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 7).

Померла ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Інші зареєстровані особи відсутні (а.с. 11).

Відповідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.09.2019 р., позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 12).

Позивач до весни 2022 року постійно проживав у квартирі АДРЕСА_3 , де і був зареєстрований (а.с. 6 зворот).

Село Іванівка Антрацитівського району Луганської області з 2014 року є тимчасово окупованою територією, що є загальновідомим фактом, оскільки включено до переліку окупованих населених пунктів розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Відповідно довідки №5136- від 11.04.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Листом від 03.10.2019 року за № 396/02-14 державний нотаріус Слаєва Р.К. повідомила ОСОБА_1 про неможливість прийняття заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском строку для вступу у спадкування (а.с. 10).

Згідно листа №118/01-16 від 12.08.2022 року державний нотаріус Слаєва Р.К. повідомила суд про відсутність заведення спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 42-43).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, випливає зі змісту ст. 1220 ЦК України.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України, а частина 3 цієї статті зазначає, що в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в її прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

У статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Апеляційним судом встановлено, що дійсно позивачем пропущено встановлений строк для прийняття спадщини, а тому він звернувся в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, апеляційний суд бере до уваги ті обставини, що позивач на момент відкриття спадщини проживав на тимчасово окупованій території України у с. Іванівка Антрацитівського району Луганської області.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на цій території діє особливий правовий режим, який передбачає як особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, так і певний режим вчинення правочинів, особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, що об`єктивно ускладнює реалізацію спадкових прав, прав власності на майно, обумовлює необхідність задіяння складних процедур на підтвердження та встановлення певних юридичних фактів.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 717-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Луганської області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Луганської області згідно з додатком. Згідно із вищевказаним додатком Іванівська міська громада (Антрацитівський район) увійшла до складу Хрустальненської міської територіальної громади.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і. вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини в даному випадку ґрунтується на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (К]атіЬіа сазе), та наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням (це зокрема висновки у справах, проти Туреччини («Ьоігісіои V. 'Г`игкеу», «Сургаз V. Тигкеу»), а також Молдови та Росії («Могег V. ТЬе КериЬІіс оі" Моісіоуз апсі Кшзіа», «Ііазси апсі. Отпегз V. МоМо/'а апсі Кшзіа»),

Згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення, відповідності, певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним, законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоинрот проти Швеції»).

Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18).

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, апеляційний суд наголошує на тому, що наслідки незначного пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційним, оскільки позивач втрачає право на успадкування майна, яке залишилося, після смерті спадкодавця. Спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для позивача занадто надмірним тягарем нерозмірним з його діями, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

З огляду на викладене, враховуючи, що з 17 червня 2014 року на території Антрацитівського району Луганської області проводилася антитерористична операція, на час її проведення припинено доступ до спадкового та інших державних реєстрів, у зв`язку з проведенням активних бойових дій та істотних для позивача причин неможливості своєчасно з додержанням заходів безпеки виїхати до підконтрольної Україні території для подання заяви про прийняття спадщини, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини.

На переконання суду апеляційної інстанції, звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підконтрольній українській владі території протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини становило для позивача істотні труднощі, оскільки було пов`язано з виїздом на значну відстань, перетин лінії розмежування, а тому вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, третя особа - Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Слаєва Раїса Каримівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у два місяці.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова