П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року м. Київ

Справа №2-1042/12

Провадження № 22-ц/824/2342/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 13 березня 2023 року

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони : заявник Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року, ухвалену у складу судді Коренюк А.М., у справі за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа й поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року представник Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року, яке набуло чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 10.10.2012 року, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 53 086 доларів 66 центів США та 73 288 грн. 48 коп. - заборгованості за кредитним договором, 3 219 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 53 086 (п`ятдесят три тисячі вісімдесят шість) доларів 66 (шістдесят шість) центів США та 76 507 (сімдесят шість тисяч п`ятсот сім) грн. 48 (сорок вісім) коп., проте отриманий оригінал виконавчого листа, який стягувачем (позивачем) звернутий до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства до органу виконавчої служби, був втрачений під час його пересилання органом виконавчої служби при виконанні рішення суду, яке на сьогодні не виконано й не перебуває на виконанні. Про втрату виконавчого листа стягувач дізнався лише з відповіді Дарницького районного відділу державної виконавчої служби від 20.01.2021 року на його запит, із якої вбачається, що 06.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві із поверненням виконавчого документа на його адресу поштою, який стягувач не отримував. Проте, невиконання рішення суду порушує його права.

Крім тог, у зв`язку із зазначеними обставинами заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, які просить визнати поважними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року задоволено заяву ПАТ АТ «Укргазбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа й поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Видано ПАТ «Укргазбанк» дублікат виконавчого листа за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором на підставі рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року.

Поновлено ПАТ АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ - 23697280, пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором на підставі рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду в першої інстанції скасувати тп ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, судом не взято до уваги того факту, що із запитом про хід виконавчого провадження до органу ДВС Банк звернувся лише у 2021 році, тобто шість років після повернення виконавчого документу та завершення виконавчого провадження. Наведений строк бездіяльності стягувача в два рази перевищує встановлений законом строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Така бездіяльність стягувача не може вважатись розумною та поважною. Заява про поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу його дублікату не містить посилання на обставини, що обґрунтовували наявність поважних причин для бездіяльності стягувача впродовж такого значного часу.

Заявник (стягувач) після прийняття державним виконавцем постанови від 06.08.2015 р. про повернення стягувачу виконавчого документу та завершення в зв`язку з цим виконавчого провадження, міг без будь-яких обмежень ще в тому ж 2015 році та без направлення заяви до державного виконавця, самостійно, шляхом ознайомлення з інформацією в АСВП, дізнатись про прийняте 06.08.2015 р. державним виконавцем рішення.

Крім того, посилання заявника на те, що Дарницьким РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві втрачено виконавчий лист при пересиланні, не є правовою підставою для задоволення такої заяви, оскільки постанова про повернення виконавчого листа винесена 06.08.2015 року та відповідно до Наказу від 07 червня 2017 року № 1829/5, виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» матеріали вказаного виконавчого провадження перебували у відділі на виконанні протягом трьох років. Однак, з запитом про повернення виконавчого листа заявник звернувся до відділу ДВС лише у квітні 2021 року. Заявником не надано суду належних доказів того, що протягом вказаного строку він звертався до відділу державної виконавчої служби з вимогою про отримання виконавчого листа.

Таким чином, стягувач не зазначив жодних обставин, які б вказували саме на втрату виконавчого листа, та які б вказували на наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ті докази, які подані заявником, не доводять як самого факту втрати виконавчого листа, так і факту наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зазначені заявником обставини і подані докази - довідка Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) за 2021р. та заява самого стягувача про надання інформації про стан виконавчого провадження за 2021р. - не є доказами поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Твердження заявника про неотримання ним виконавчого документу є припущенням.

Крім того, заявником не надано доказів того, що документи ( постанова від 06.08.2015 р. та виконавчий лист), надсилання яких державним виконавцем стягувач презюмує та не заперечує, були втрачені. Такі твердження заявника були голослівні та не підтверджені жодним доказом. Адже довідка державного виконавця від 20.04.2021 р. сама по собі не доводить та не підтверджує втрату певних документів.

Більше того, навіть отримавши довідку державного виконавця від 20.04.2021 р., заявник лише 14.06.2022 р. тобто, більше ніж через рік, звернувся до суду із заявою про поновлення йому строку пред`явлення виконавчого документу до стягнення та видачу дублікату виконавчого листа. При цьому стягувач взагалі не вказав будь-яких обґрунтувань щодо причин, які заважали йому протягом вказаного строку звернутись до суду вже після отримання інформації ( 20.04.2021р.) про завершення виконавчого провадження.

Тим самим спростовуються твердження заявника про те, що строк пред`явлення виконавчого документу був пропущений ним з поважних причин, а саме таких як те, що про стан виконавчого провадження стягувач нібито дізнався лише з довідки державного виконавця від 20.04.2021 р.

Суд першої інстанції не врахував, що в дійсності заявник в порушення вимог ст. 433 ЦПК України не надав жодних об`єктивних доказів, які б дали можливість зробити висновок про наявність поважних причин щодо неможливості в період з 2018 ( після спливу трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання) по 2022 роки звернутись до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення для примусового виконання рішення суду.

Також, зазначає про те, що розгляд справи призначено на 14.30 17.11.2022 р., але ОСОБА_1 не був повідомлений про судовий розгляду в установленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Поліщук С.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Судом було вжито вичерпних заходів щодо повідомлення ПАТ «Укргазбанк» про день, час та місце розгляду справи 15.02.2023 року та 13.03.2023 року, про те ПАТ «Укргазбанк» явку свого представника в судове засідання не забезпечили.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника ПАТ «Укргазбанк».

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що у червні 2022 року представник Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року, яке набуло чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10.10.2012 року, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 53 086 доларів 66 центів США та 73 288 грн. 48 коп. - заборгованості за кредитним договором, 3 219 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 53 086 (п`ятдесят три тисячі вісімдесят шість) доларів 66 (шістдесят шість) центів США та 76 507 (сімдесят шість тисяч п`ятсот сім) грн. 48 (сорок вісім) коп., проте отриманий оригінал виконавчого листа, який стягувачем (позивачем) звернутий до виконання у відповідності до вимог чинного законодавства до органу виконавчої служби, був втрачений під час його пересилання органом виконавчої служби при виконанні рішення суду, яке на сьогодні не виконано й не перебуває на виконанні. Про втрату виконавчого листа стягувач дізнався лише з відповіді Дарницького районного відділу державної виконавчої служби від 20.01.2021 року на його запит, із якої він вбачається, що 06.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві із поверненням виконавчого документа на його адресу поштою, який стягувач не отримував. Проте, невиконання рішення суду порушує його права.

Крім того, у зв`язку із зазначеними обставинами заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, які просить визнати поважними.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року задоволено заяву ПАТ АТ «Укргазбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа й поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Видано ПАТ «Укргазбанк» дублікат виконавчого листа за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором на підставі рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року.

Поновлено ПАТ АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ - 23697280, пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за кредитним договором на підставі рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2012 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист був втрачений при виконанні рішення суду, відзнайти який заявник та державний виконавець не можуть, а рішення суду залишається не виконаним, що є підставою для видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підстав для відмови у задоволенні даної заяви судом не встановлено, пропущений заявником строк є поважним, який підлягає поновленню.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2012 року, яке набуло чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», що є правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 53 086 доларів 66 центів США та 73 288 грн. 48 коп. - заборгованості за кредитним договором, 3 219 грн. 00 коп. - судових витрат, а всього - 53 086 (п`ятдесят три тисячі вісімдесят шість) доларів 66 (шістдесят шість) центів США та 76 507 (сімдесят шість тисяч п`ятсот сім) грн. 48 (сорок вісім) коп.

08 січня 2013 року на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 травня 2012 року видано виконавчий лист (а.с.46).

У квітні 2021 року ПАТ КБ «Укргазбанк» подано запит до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо повернення виконавчого листа стягувачу (а.с.47).

З інформації, що міститься в довідці Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 20 квітня 2021 року, наданої на запит ПАТ КБ «Укргазбанк» вбачається, вбачається, що згідно данихАСВП 29 квітня 2015 року на виконання у Відділ надійшов виконавчий лист № 2-1042/12 виданий 08 січня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» 53086 доларів 66 центів США та 73288 гривень 48 копійок (виконавче провадження № 47417793).

06 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 8ч. 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року). Виконавчий документ повернуто на адресу стягувача поштою.

Перевіркою АСВП встановлено, що повторно вказаний виконавчий документ на виконання не надходив.

Згідно наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» №1829/5 від 07.06.2017 розділу XI Знищення справ та виконавчих проваджень, п.2. строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, також згідно номенклатури справ, реєстри відправки кореспонденції зберігаються 3 роки, у зв`язку з чим неможливо надати реєстри відправки направленої кореспонденції.

Оскільки виконавче провадження було знищено, надати довідку про втрату виконавчого документа виявляється неможливим, тому запропоновано заявнику звернутися до суду про видачу дубліката виконавчого документа (а.с.40).

Таким чином, стягувач з 2015 року був обізнаний про подання ним виконавчого документу до виконання, про його прийняття до виконання, про відкриття та здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Пров виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (Закон втратив чинність на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 ), державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Тобто, стягувач, добросовісно користуючись своїми правами, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року так і в редакції від 02 червня 2016 року, мав би, цікавитися станом виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по своїй справі.

З Інформації, що міститься в довідці Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 20 квітня 2021 року, виконавче провадження за виконавчим листом від 10.10.2012р. № 2-1042/12 було завершене ще 06 серпня 2015 року.

Зі змісту поданої заявником заяви вбачається, що заявник не стверджує та не заявляє про те, що ним постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа не отримувалась або що він не був про неї необізнаний.

Так само заявник не був обмежений тим, щоб знати про стан виконавчого провадження та його завершення у зв`язку з поверненням виконавчого документу шляхом самостійного отримання інформації з АСВП (автоматизованої системи виконавчих проваджень) доступ до якої для сторін виконавчого провадження був та є вільним в будь-який час. Більш того, як вбачається зі запиту ПАТ КБ «Укргазбанк» від 12 квітня 2021 р. (а.с.47), стягувач самостійного отримав інформацію з АСВП про стан виконавчого провадження та був обізнаний про стан виконавчого провадження.

Таким чином, заявник (стягувач) після прийняття державним виконавцем постанови від 06 серпня 2015 р. про повернення стягувачу виконавчого документу та завершення в зв`язку з цим виконавчого провадження, міг без будь-яких обмежень ще в тому ж 2015 році та без направлення заяви до державного виконавця, самостійно, шляхом ознайомлення з інформацією в АСВП, дізнатись про прийняте 06.08.2015 р. державним виконавцем рішення про завершення виконавчого провадження та повернення стягувачеві виконавчого документу. Однак не виявляв до цього жодного інтересу з 06 серпня 2015 року по квітень 2021 року.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь-яких доказів того, що в період часу із травня 2015 по 2021 рік заявник був позбавлений звернутися до органу ДВС із запитом про хід виконавчого провадження до суду не надано.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що Дарницьким РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві втрачено виконавчий лист при пересиланні, не є правовою підставою для задоволення такої заяви, оскільки постанова про повернення виконавчого листа винесена 06.08.2015 року та відповідно до Наказу від 07 червня 2017 року № 1829/5, виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» матеріали вказаного виконавчого провадження перебували у відділі на виконанні протягом трьох років.

Крім того, відповідь Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 20 квітня 2021 року не містить посилання не те, що виконавчий лист втрачено при пересиланні.

Таким чином, стягувач не зазначив жодних обставин, які б вказували саме на втрату виконавчого листа, та які б вказували на наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ті докази, які подані заявником, не доводять як самого факту втрати виконавчого листа, так і факту наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зазначені заявником обставини і подані докази - довідка Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) за 2021 р. та заява самого стягувача про надання інформації про стан виконавчого провадження за 2021 р. - не є доказами поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував тривалі строки, що минули з дати розгляду справи у суді і видачі виконавчого листа, а також враховуючи наявність у стягувача достатніх процесуальних прав, які реально забезпечували йому можливість своєчасно і добросовісно контролювати процес виконання рішення, зокрема, отримувати інформацію про виконавче провадження, звертатись з запитами та клопотаннями, знайомитись з його матеріалами, з відомостями у відповідному реєстрі виконавчих проваджень, що є у відкритому доступі, і такими правами не скористався без поважних причин, що в сукупності вказує на недобросовісне відношення самого стягувача до здійснення своїх прав, а тому дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на зміст частини першої статті II Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на день набрання рішення законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на дату звернення заявника до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можу ть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIIIсвідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу ХНІ «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотньої дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону № 606- XIV).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Положення статті 23 Закону № 606-XIV, а у Законі № 1404-VIII- положення статті 12 регулюють питання переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст.89 ЦПК України суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувана отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Звертаючись з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, належних та допустимих доказів поважності пропуску строку ПАТ АБ «Укргазбанк», не надано.

Щодо видачі дублікату виконавчого документу

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до вимог статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Матеріали справи, не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про втрату Відділом ДВС або стягувачем виконавчого листа та про поважність пропуску строку для його пред`явлення до виконання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, в т.ч. і на стадії виконання рішення суду. Кожній стороні має бути надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання без доведеності заявником поважності причин порушило б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України.

Враховуючи встановлені обставини, заява ПАТ АБ «Укргазбанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Так, відповідно до змісту ст.ст. 43,44 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії та процесуальні обов`язки у встановлені законом строки, добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону N1404-VIII).

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Між тим, у справі, що розглядається, стягувач не цікавився своєю справою з 2015 по 2021р., а до суду із заявою про поновлення строку звернувся в 2022 р.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі №905/2084/14- 908/4066/14 та від 11.03.2021 у справі №910/2954/17.

Як вже зазначалось вище, обґрунтовуючи причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та підстави для видачі дубліката виконавчого листа заявник зазначає про те, що в квітні 2021 року, запитував інформацію щодо стану виконання виконавчого провадження, і лише 20.04.2021 р. отримав відповідь, з якої дізнався, що 06.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, через що було пропущено строки на пред`явлення виконавчого листа до виконання та втрачено виконавчий лист.

Посилання заявника щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з посиланням на Конституцію України та практику Європейського суду з прав людини щодо гарантії виконання судових рішень, не могли враховуватись судом, виходячи з такого.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Однак, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.

Доводи заявника про те, що рішення суду залишається невиконаним, не можуть бути єдиною підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання.

Крім того, з наданих суду документів вбачається, що стягувач протягом тривалого часу не цікавився виконанням судового рішення, не здійснював контроль за виконавчими діями.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути беззаперечною підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд першої інстанції не врахував, за приписами чинного процесуального законодавства суд може поновити пропущений стороною строк лише у разі дійсної наявності поважних причин. Між тим, причини, на які посилався заявник у справі, ухвала по якій оскаржується, в дійсності на належали до причини, які б надавали суду право поновити пропущений стягувачем строк понад семи років.

Як вже зазначалось вище, звертаючись з вимогою про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання, підставами для поновлення заявник зазначає, що на теперішній час рішення суду у справі № 2-1042/12 не виконано, чим порушуються права ПАТ АБ «Укргазбанк».

Так, заявником зазначено, що про втрату/знищення виконавчого документа АБ «Укргазбанк» дізнався лише з довідки Дарницького ДВС у м. Києві від 20 квітня 2021 року, внаслідок чого строк для його повторного пред`явлення було пропущено з поважних причин.

ПАТ АБ «Укргазбанк» вважає, що наведені у заяві банку причини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа по справі № 2-1042/12 до виконання, а саме те, що постанова державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві від 06.08.2015р. про повернення виконавчого документу, що оригінал виконавчого листа який перебував на виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві був втрачений при пересилці/знищений разом з матеріалами виконавчого провадження, свідчать про відсутність у Стягувача об`єктивної можливості подати повторно виконавчий документ до виконання у встановлені чинним законодавством строки.

Однак, враховуючи вимоги пункту 5 Перехідних положень та частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання навіть із урахуванням відомостей із листа Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.04.2021 року, а саме постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 06.08.2015 року - закінчився 06.08.2018 року. Тому, викладені у заяві обставини не може бути поважною причиною пропуску вказаного строку.

Оскільки перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, суд, враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеним вимогам процесуального закону, висновки суду про наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, не ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не врахував, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилався, належними та допустимими доказами підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Висновки здійснені без дійсного та всебічного з`ясування підстав пропуску стягувачем відповідних строків та відсутності підстав для видачі дублікату виконавчого документу.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож Закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

Поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання у 2022р., тобто через чотири роки після спливу цих строків (2018р.) призвело до порушення принципу правової визначеності, який є одним із основоположних аспектів верховенства права.

За таких обставин, суд першої інстанції необґрунтовано визнав поважними причини пропуску строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Задовольняючи заяву ПАТ АБ «Укргазбанк», суд обґрунтував оскаржувану ухвалу посиланням на Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод людини, яка була ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Але суд не врахував, що Заявник ( ПАТ АБ «Укргазбанк») є державним банком. Тому суд необгрунтовано застосував до спірних правовідносин та в інтересах державної (публічної) юридичної особи. Тобто, фактично в інтересах держави, як на тому наполягав і сам заявник. Між тим, норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідна прецедентна практику ЄСПЛ, підлягають застосуванню в першу чергу саме в інтересах фізичних осіб, та осіб приватного права, а не в інтересах держави або підконтрольних чи належних їй юридичних осіб.

Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Пономарьов проти України», «Щокін проти України», «Белле проти Франції» зазначив про те, що питання поновлення процесуального строку в контексті реалізації права доступу до справедливого суду не є абсолютним і при вирішенні цього питання і не може застосовуватися автоматично.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Безпідставне та необгрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством. В даному ж випадку доказів наявності передбачених законом підстав для вчинення такої процесуальної дії представлено не було, що в свою чергу виключало можливість задоволення заяви в цій частині.

Крім того, в апеляцій скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що не був повідомлений у встановленому законом прядку про розгляд справи. Судова повістка ОСОБА_1 не надходила, заява була розглянута та вирішена судом без його участі, що позбавило його права та можливості подати свої заперечення проти задоволення заяви, чим істотно обмежило його процесуальні права та обв`язки.

Суд першої інстанції не прийняв вичерпні заходи для повідомлення боржника (апелянта), як учасника справи, про час та місце розгляду справи, а тому не забезпечив боржнику (апелянту) можливість з`явитися до суду і захистити свої права, подати заперечення проти заяви стягувача.

Згідно частин 6 і 7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_1 , який не був повідомлений про дату і час розгляду, оскільки матеріали справи не містять підтвердження про отримання останнім судової повістки.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

16 лютого 2023 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій заявник просить стягнути з ПАТ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з апеляційним розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 12000 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції не подавалось

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи відомо, що 22 листопада 2022 року між адвокатом Поліщук С.В. та Лопійчуком О.І. укладено Договір про надання правової допомоги. На підставі вищезазначеного договору адвокатом було надано ОСОБА_1 професійну правничу допомогу.

Як убачається з матеріалів справи, 15 лютого 2023 року сторонами підписано Акт здачі-приймання фактично виконаних праовоих послуг по Договору від 22 листопада 2022 року, за яким виконавцем адвокатом Поліщуком С.В. надано ОСОБА_1 послуг на загальну суму 12000 грн.

Частинами п?ятою, шостою статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката Поліщук С.В. до суду апеляційної інстанції не подавалось.

Заперечень на заяву про розподіл судових витрат чи на заяву про винесення додаткового рішення також не подано.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Колегією суддів враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св 19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року, тому наявні підстави для стягнення з ПАТ АБ «Укргазбанк» витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити..

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа й поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна