Провадження № 2/369/2197/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Смушко К.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2011 року. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , 2014 року народження. Дитина народилась з вадами зору. Сумісне життя не склалось, за рішенням суду їх шлюб розірвано. Неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. В середньому вона витрачає на утримання дитини близько 65 000 грн., половину з яких має нести відповідач. На даний час вона проживає в орендованому таунхаусі, за який сплачує 20 000 грн. щомісячно. Для покращення стану здоров`я дитини, вона багато часу приділяє лікуванню дитини, реабілітації, навчанню. Дитина під певним кутом має змогу бачити і читати, що створює додаткове навантаження на хребет дитини. Тому необхідним є плавання та масажі. Зважаючи на особливості розвитку, дитина відвідує приватну школу повного дня, де вартість навчання складає 25 000 грн. щомісячно. Тому для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі 30 000 грн.

Крім того, зважаючи на стан здоров`я дитини, є потреба у додаткових щомісячних витратах в розмірі 10 000 грн.: регулярні обстеження зору, лікувальні масажі, плаванні, спеціалізоване лікування, навчання.

Вказала, що відповідач як батько має надавати матеріальну допомогу та сплачувати саме такий розмір має можливість, оскільки отримує гарний дохід від підприємницької діяльності. За час їх спільного проживання, ними побудовано великий магазин, має у власності автомобіль, лафет, лодку, дачний будинок.

Просила суд:

стягнути з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , 2014 року народження, в розмірі 30 000 грн. та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

21 грудня 2022 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. ОСОБА_4 також вказала, що після припинення спільного проживання, батько дитиною не займається, не надає кошти на її утримання. Дитини відвідувала приватний садочок «Рудий Будиночок» (щомісячна плата 7000 грн., загалом 150 680 грн.), додаткові заняття підготовка до школи, англійська мова, гімнастика 22 400 грн.), перебувала 2 місяці в приватному закладі «Початкова школа «Оптиміст» (літній табір 20 500 грн.). Тому відповідач зобов`язаний компенсувати їй понесені додаткові витрати за минулі періоди в загальному розмірі 193 580 грн., а саме їх частину 96 790 грн.

Просила суд:

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , 2014 року народження, в розмірі 30 000 грн. та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , 2014 року народження, в порядку компенсації за минулі періоди в розмірі 96 790 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

24 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, відповідач ОСОБА_2 вказав, що після припинення спільного проживання, позивачка постійно чинить йому перешкоди у побаченнях з дитиною, не дозволяє забрати з садочку, не дає слухавки для спілкування, тому вважає необґрунтованими твердження про те, що він не цікавиться долею дитини. Також його прохання надати картку для перерахування коштів на утримання дитини, позивачка залишає без задоволення, стверджуючи, що «нам від тебе нічого не треба». За весь час роздільного проживання, він зміг побачити дитину лише два рази.

Вважає, що заявлені позивачем витрати несення нею на дитину щомісячно є значно завищеними та не відповідають дійсним потребам дитини, його матеріальної спроможності, а є лише бажанням позивача. Вказав, що позивач не надав належних доказів на вже понесених додаткових витрат, так і необхідність стягнення таких витрат щомісячно. Оскільки дохід позивача є незначним, тому всі наведені нею витрати несе не вона, а інші особи.

Щодо свого матеріального стану вказав, що побудований магазин належав його батьку, а вони лиш допомагали йому у здійсненні підприємницької діяльності. На даний час це магазин зачинено та він не здійснює свою підприємницьку діяльність вже біля трьох місяців. Його щомісячний дохід складає близько 30 000 грн. щомісячно. Він на утриманні має ще також мати пенсійного віку.

Позовні вимоги визнає в частині сплати аліментів в розмірі 3500 грн. щомісячно, щомісячних витрат в розмірі 1500 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В цій частині просив позов задоволити та відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

06 лютого 2023 року надійшла заява представника позивача щодо витрат на правову допомогу, вказала, що фактично по договору, ОСОБА_4 сплатила 15 000 грн. Тому саме такий розмір витрат на правову допомогу має бути компенсованим відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували частково. Просили суд задоволити вимоги відповідно до поданого відзиву.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При розгляді справи судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України).

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає неповнолітня дитина: ОСОБА_5 , 2014 року народження.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 03 листопада 2022 року.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

При вирішенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує вік дитини, потребу засобах гігієни (шампуні, мило, тощо), різноманітності харчування, витрати направлені на розвиток, витрати на придбання одягу, витрати на купівлю ліків, витрати на оздоровлення та фізичного розвитку. Дані витрати підтверджені поданими квитанціями, чеками, договорами (а.с. 13-16, 59-84, 107-108, 112-114, 116-125). Серед вказаних вище квитанцій та чеків, суд не враховує подані позивачем квитанції з придбання кімоно, пантолети чоловічі, колготки жіночі, шампунь-лосьйон захист та блиск фарбованого волосся (а.с. 118, 121, 123, 125), оскільки дані витрати не є витратами на дитину. Щодо кімоно: ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не вказав, що дитина займається якоюсь боротьбою.

Суд не приймає до уваги посилання у позовній заяві про витрати на оренду житла в розмірі 20 000 грн. (а.с.21-25), витрати на плавання по клубній картці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в розмірі 15990 грн. (а.с. 103-105, крім того у квитанціях вказано «платіж в процесі обробки», що не може підтверджувати несення позивачем таких витрат), навчання дитини у приватній школі в розмірі 25 000 грн. (а.с. 85-102), оскільки такі витрати не є необхідними щомісячними витратами на дитину, а лише додатковими за умови можливостей та бажань їх батьків. Як встановлено в судовому засідання, рішення про відвідування дитиною басейну та школи, їх вибір був зроблений позивачем самостійно без врахування можливостей батька дитини щодо покриття таких витрат. При цьому суд враховує рівність батьківських прав та обов`язків, вартість навчання, абонементу, суд вважає необхідним погодження відповідача на відвідування дитиною такого навчального закладу, а така згода відсутня та не підтверджена при розгляді справи. Не може ототожнюватись погодження відповідачем відвідування дитиною приватного садочку (ще за часів спільного проживання сторін) та приватної школи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , 2014 року народження, встановлений діагноз: сліпота обох очей, вроджені вади розвитку диска обох очей, гіпоплазія диска зорового нерва обох очей, змішаний ністагм, гіперметропічний астигматизм обох очей, сліпота лівого ока. Дитина потребує постійного медичного нагляду, триваючої реабілітації для покращення фізичного стану, всебічного розвитку. Дана обставина визнавалась сторонами при розгляді справи та підтверджується численною медичною документацією, поданою позивачем (а.с.13-16, 59-84).

При розгляді справи позивач стверджував про імперативність її права на стягнення аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина. Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З поданих суду чеків та квитанцій щодо витрат на дитину, проаналізованих при розгляді справи вбачається, що: в 2021 році позивачка витратила на придбання одягу/взуття в середньому по 1300 грн. щомісячно, у 2022 році 2017 грн. щомісячно (всі витрати підсумовувались та вираховувалось щомісячно: сумарно з поданих квитанцій позивачка сплатила у 2022 році 24 202 грн., що поділено на 12 місяців); на придбання ліків у 2022 році 452 грн. щомісячно; на медичне обстеження по зору у 2021 році 600 грн. щомісячно, у 2022 році 270 грн.; на лікування зубів у 2021 році 350 грн., у 2022 році 160 грн. щомісячно; інші витрати (придбання книг 522 грн., велосипеду та роликів, аксесуарів до них 18013грн., 8016 грн., святкування дня народження 3420 грн.) на загальну суму 29 971 грн., що складає близько 2500 грн. щомісячно; на харчування у вересні 2022 році подано чеків на загальну суму 6377 грн. (такі витрати на харчування саме на одну дитину суд оцінює критично, та враховує, що позивачка проживає разом з дитиною та іншим чоловіком, тому ці витрати позивачка фактично несе на харчування своєї родини, а не лише дитини. Дану обставину також підтверджує й те, що 18 вересня 2022 року було придбано продуктів на суму 4238,05 грн., а вже 24 вересня 2022 році на суму 1833 грн.).

Суд не приймає до уваги як щомісячні витрати витрати на репетиторів по англійській мові, підготовки до школи, масажу, гімнастики, оскільки в матеріалах справи відсутні такі витрати взагалі. Також позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що дитині є показано лікарем та необхідно зробити вирівнювання зубів, пластини, верхня та нижня щелепа, необхідні щомісячні проведення обстеження по зору (з поданої суду медичної документації вбачається, що плановий огляд дитини призначається через рік, значного погіршення стану здоров`я дитини з цієї документації не встановлено), Не заявлено позивачем клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні.

Суд також враховує матеріальний стан батька дитини ОСОБА_2 .

Так, у добровільному порядку відповідач визнає позовні вимоги в розмірі 3500 грн. аліментів та 1500 грн. додаткових витрат на дитину.

Відповідно до довідки про доходи Національного музею «Чорнобиль» від 23 грудня 2023 року загальна сума доходу ОСОБА_2 становить 202 046,12 грн. (з червня по грудень 2022 року).

Розмір призначеної пенсії ОСОБА_2 становить 2100 грн. щомісячно (довідка про доходи Києво-Святошинського ОУ ПФУ в Київській області від 28 грудня 2022 року №3000 4408 7676 6016).

Суд не приймає доводи відповідача про необхідність утримання також своєї матері ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази призначення останній пенсії, її розмір, розмір витрат, який є необхідний на її щомісячне утримання, те, що ці витрати несе лише один відповідач (наявність чи відсутність інших дітей).

Щодо поданої позивачем роздруківки з мережі Інтернет «звіт про результати перевірки « ОСОБА_2 ». Так, позивач стверджувала, що відповідач веде господарську діяльність, але з цієї роздруківки вбачається, що статус компанії «зупинено» (а.с.28), має податковий борг (а.с.29). Не може прийматись до уваги ведення відповідачем господарської діяльності, зокрема побудова великого магазину (позивачка запит по адресі знаходження об`єкту нерухомості не робила на підтвердження саме належності такого майна відповідачу), оскільки доказів цим обставинам суду не подано, не заявлено клопотань про їх витребування у відповідних установах у разі складнощів в їх отриманні. Автомобіль, земельна ділянка з будиночком, моторний човен, який за твердженням позивача перебуває у власності відповідача і підтверджує його гарне матеріальне забезпечення, не підтверджує цього. Так, земельна ділянка подарована особі, автомобіль 1995 року випуску, площа будинку та рік побудови відсутні відомості. Також відсутні відомості про моторний човен: його реєстрація, рік придбання та вартість. А з поданого фото вбачається, що човен не преміум класу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження гарного матеріального забезпечення відповідача на час розгляду справи та можливість останнім сплати аліментів в розмірі 30 000 грн. та додаткових витрат в розмірі 10 000 грн. щомісячно.

При вирішенні спору суд зобов`язаний враховувати дійсний матеріальний стан платника аліментів, а не матеріальний стан, який існував кілька років тому або за час спільного проживання сторін.

Таким чином судом встановлено, що малолітня дитина сторін на даний час проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працює, отримує дохід близько у середньому 30 000 грн., має нерухоме майно.

Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, дійсні витрати, які несе позивач та доведені в судовому засіданні, враховуючи положення норм законодавства, що регулюють дані відносини сторін у даній справі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_5 5000 грн., враховуючи особливості стану здоров`я дитини та необхідність в постійній реабілітації та визнання позову в частині відповідачем додаткові витрати на дитину 1500 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, враховуючи рівні обов`язки батьків, на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Визначений розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості.

Доводи позивача про те, що позивач несе значні витрати на утримання дітей, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що вона несе витрати на дитину у розмірі 65000 грн на місяць.

Як зазначалось вище на обґрунтування понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи копії квитанцій, проте указані квитанції не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі та безапеляційні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на утримання дітей у розмірі 65000 грн., оскільки вони підтверджують витрати на дитину, але не у заявленому розмірі. Доводи позивача про те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, тому має сплачувати аліменти у розмірі 30 000 грн. на утримання спільної дитини, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку позивачем не доведено обставин понесених нею витрат на утримання дитини саме у розмірі 60 000 грн. на місяць.

Крім того суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років 2833 грн.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Отже, визначений судом розмір аліментів та додаткові щомісячні витрати значно перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

06 липня 2022 року між ТОВ «Ліцей Кебета» та ОСОБА_4 укладено договір №6.07-2022/4 про надання освітніх послуг. П.4 та п.5 встановлено, що попередня вартість освітніх послуг становить 113 450 грн. на період з липня 2022 року по 30 червня 2023 року (а.с.89-93).

06 липня 2022 року між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір №6.07-22/4 про надання освітніх послуг. За умовами даного договору ОСОБА_4 зобов`язувалась внести плату в розмірі 98 450 грн. на період з 06 липня 2022 року по 30 червня 2023 року (а.с.94-99).

На підтвердження оплати суду подано квитанцію про переказ коштів на суму 995 грн. (а.с.100).

Не приймаються до уваги поданий суду розрахунок додаткових занять «Рудий Будиночок» (а.с.149): підготовка до школи, англійська мова, гімнастика за 2021 рік на загальну суму 22 400 грн. Так належних та допустимих доказів саме цим витратам суду не подано. Зазначення щодо оплати готівкою не може підтверджувати дійсність таких витрат за відсутності хоча б договору, розписок про оплату таких занять.

01 січня 2021 року між ОСОБА_4 та приватним навчальним закладом «Навчально-виховний комплекс школа 1 ступеня дошкільний навчальний заклад «Рудий будиночок» укладено договір №1 (а.с.150-158).

На підтвердження витрат позивачка надала суду квитанції до прибуткового касового ордера:

за 2019 рік оплата первинного внеску в розмірі 7000 грн. (дві аналогічні квитанції, пояснення в чому саме різниця в матеріалах справи відсутні) а.с.172;

за 2020 рік (листопад 2750 грн. а.с.159, лютий 7000 грн. та січень 7000 грн. а.с.167, березень 7000 грн. та квітень 7000 грн. а.с.168, червень 7000 грн. та липень 7000 грн. а.с.169, вересень 7000 грн. та серпень 7000 грн. та жовтень 7000 грн. а.с.170;

за 2021 рік (січень 7000 грн. - а.с.159, березень 10 300 грн. а.с.161, липень 8000 грн. та червень 8000 грн. а.с.162 (аналогічні квитанції на а.с.171), травень 8000 грн. а.с.163, квітень 7000 грн. та 1800 грн. а.с.164.

Суд не приймає до уваги наступні квитанції: від 04 лютого 2021 року на суму 8800 грн., від 18 травня 2021 року на суму 1223 грн., від 14 квітня 2021 року на суму 1000 грн., відсутнє будь-яке призначення платежу (а.с. 160, 165, 166 (аналогічні на а.с. 165). Враховуючи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до грудня 2020 року (набрання рішенням суду законної сили), тому сплата коштів у період до грудня 2020 року відбувалось на час зареєстрованого шлюбу, доказів того, що це були лише особисті кошти позивача суду не подано, тому у їх стягненні як додаткових фактично понесених витратах, суд відмовляє.

Враховуючи, що відвідування дитиною даного дошкільного закладу було фактично погоджено відповідачем первинний внесок у 2019 році), тому сплачені ОСОБА_4 витрати у 2021 році в розмірі 50 100 грн. є понесеними витратами на утримання дитини та підлягають відшкодування в частині, а саме в розмірі 25 050 грн.

04 липня 2022 року між адміністрацією дошкільного відділення «Веселий заєць» Приватного закладу загальної середньої освіти «Початкова школа «Оптиміст» та ОСОБА_4 укладено угоду про взаємні зобов`язання під час оздоровчого періоду. А саме щодо перебування дитини на оздоровленні з 01 червня по 31 серпня 2022 року.

На підтвердження витрат позивач надала суду квитанції: від 15 серпня на суму 2500 грн. та від 08 червня на суму 2500 грн. (а.с.175), від 04 липня на суму 5500 грн. та від 25 липня на суму 5000 грн. (а.с.176), а також дві однакові квитанції від 01 червня на суму 2500 грн. (а.с.177). Загальна сума сплачена на оздоровлення дитини 18 000 грн., частина має бути компенсована відповідачем в сумі 6000 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховуватиме, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При вирішенні питання про стягнення додаткових витрат, суд враховує подані докази, відповідач не довів при розгляді справи неможливість сплачувати додаткові витрати, які понесені фактично матір`ю дитини на її відвідування садочку та оздоровлення дитини в загальному розмірі 68 100 грн., половина яких має бути стягнена з відповідача, а саме в розмірі 34 050 грн. В частині інших витрат суд відмовляє, оскільки позивачка не надала відповідних квитанцій щодо їх сплати.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат щомісячно в розмірі 10 000 грн. задоволенню підлягають частково, в розмірі 1500 грн., враховуючи особливості розвитку дитини, оскільки позивачка не надала суду доказів того, що такі витрати будуть нею нестись і в майбутньому близько 20 000 грн. щомісячно, а по суті ґрунтуються лише на власних припущеннях і бажаннях. У поданій медичній документації відсутні рекомендації щодо такого лікування. Інших доказів позивачка суду не надала.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Як вбачається з матеріалів справи 12 вересня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договорі №12-09/2022 про надання юридичних послуг (правової допомоги).

Відповідно до п. 1 За цим договором замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню юридичних послуг (правової допомоги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надання юридичних послуг (правової допомоги) та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Відповідно до п. 2 Під «юридичними послугами (правовою допомогою)», які надається за цим Договором, Сторони розуміють: підготовка та подання позовної заяви про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батька ОСОБА_2 . Супровід справи в суді.

Відповідно до п. 4.5 замовник зобов`язаний належним чином та своєчасно оплачувати Послуги, які надаються Виконавцем згідно Договору.

Відповідно до п. 5.1 виконавець має право на оплату наданих Послуг та відшкодування понесених у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором витрат.

Відповідно до п. 7.2 Вартість послуг за супровід справи в суді першої інстанції складає 15 000 грн. у межах 14 год. роботи.

Відповідно до п. 7.3 оплата роботи здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця у безготівковій формі або готівкою в національній валюті України гривні протягом 3 (трьох) календарних днів з дня підписання Договору або іншому порядку погодженому сторонами.

Відповідно до дублікату чека від 16.09.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 перерахувала ФОП ОСОБА_1 кошти у розмірі 15 000 грн.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дослідивши, додані представником позивача, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 9000, 00 гривень.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн..

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 84, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч грн.) та додаткові витрати в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.) щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 листопада 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 34 050 грн. (тридцять чотири тисячі п`ятдесят грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. (дев`ять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 15 лютого 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ