Справа № 583/234/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу за позовом

ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства «Водоочистка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад»

про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2023 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» на його користь вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку в сумі 185220 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 08.11.2022 р. до дня постановлення судом рішення в сумі по день подання позову 102432 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 07.11.2022 р. його було звільнено з посади директора ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак при звільненні йому (позивачу) не було виплачено вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку, яку просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь. Оскільки затримка розрахунку при звільненні допущена з вини відповідача, просить також стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

27.01.2023 р. ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

31.01.2023 р. відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 27.01.2023 р., позовну заяву та додані документи.

13.02.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість у повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що 07.11.2022 р. на підстав рішення засновника підприємства № 04/11/02 від 04.11.2022 р. було припинено повноваження директора ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» ОСОБА_1 та призначено нового директора. ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, про що видано наказ № 39-к від 07.11.2022 р., з даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено, про що свідчить напис позивача «Не погоджуюся, буду оскаржувати» на наказі з підписом позивача та вказанням дати. Позивачу видано трудову книжку з записом дати та підстави звільнення, з вказанням номеру та дати наказу № 39-к, 07.11.2022 р., про що свідчить копія трудової книжки, наданої позивачем. 07.11.2022 р. позивачу також було нараховано та проведено остаточний розрахунок на момент звільнення, з нарахуванням компенсації за невикористану відпустку пропорційно відпрацьованому часу в сумі 139232,58 грн. та доплати 22.11.2022 р. 3234,17 грн., 26.12.2022 р. 1940,50 грн. Відповідач не погоджується з розрахунком вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку в сумі 185220 грн. та вважає його необґрунтованим. Середня заробітна плата за останні два календарні місяці роботи ОСОБА_1 складає 26205,75 грн., отже вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку дорівнює 157234,50 грн. (26205,75 грн. х 6), а не 185220,00 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги з 08.11.2022 р. до дня постановлення судом рішення в сумі на день подачі позову 102432 грн. також вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в тому числі і виходячі з невірного обрахування середнього заробітку. В день звільнення позивач знаходився на лікарняному, що було виявлено лише 08.11.2022 р. Вимоги щодо виплати вихідної допомоги від позивача до відповідача з 07.11.2022 року не надходило. Жодних доказів пред`явлення до відповідача вимоги про розрахунок позивачем не надано. Відповідач отримав таку вимогу лише 31.01.2023 р., коли було отримано ухвалу Охтирського міськрайонного суду про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку через її невиплату. Ознайомившись з позовною заявою відповідачем було проведено перевірку остаточного розрахунку з ОСОБА_1 на момент його звільнення, про що видано наказу № 5 від 01.02.2023 р., за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не нараховано вихідну допомогу, а також помилково нараховано заробітну плату за 1 робочий день у сумі 1593,20 грн. Виходячи з наведено, відповідачем було прийняте рішення про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги. Отже, нарахована вихідна допомога ОСОБА_1 у розмірі шестимісячного середнього заробітку дорівнює 157234,50 грн. (в тому числі 28015,43 грн. податок з доходів фізичних осіб; 2334,62 грн. військовий збір), з урахуванням коригування за листопад місяць 2022 р. зайво нарахованої заробітної плати за 1 робочий день на загальну суму 1593,20 грн., належить до виплати 125291,25 грн. 10.02.2023 р. згідно відомості розподілу виплат ОСОБА_1 було перераховано на зарплатну картку в повному обсязі вихідну допомогу в сумі 125291,25 грн. Вихідна допомога була виплачена лише 10.02.2023 р. одразу після того, як на рахунках підприємства з`явилися кошти в потрібній сумі. Також звертає увагу, що з позивачем в день звільнення було проведено розрахунок по заробітній платі та компенсацію невикористаної відпустки в сумі 139232,58 грн., що і так створило навантаження на грошовий фонд підприємства.

21.02.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача на його користь за затримку виплати вихідної допомоги при звільненні 114573,98 грн. Зазначає, що дійсно 10.02.2023 р. вихідну допомогу в розмірі 157234,50 грн. за відрахуванням податків перераховано на картковий рахунок позивача. Вказує на те, що ст. 5 Закону України від 15.03.2022 р. № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин у період дії воєнного стану» допускає звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки, а отже фактичним днем звільнення його з роботи слід вважати 09.11.2022 р. Крім того зазначив, що 07.11.2022 р., тобто в день звільнення позивача з роботи, відповідач, виплативши позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, проігнорував вимогу закону про обов`язок роботодавця письмово повідомити в день виплати про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні. Фактично позивачу стало відомо про складові отриманих при звільненні грошових коштів лише після отримання відзиву на позовну заяву, що виключило можливість висунення позивачем вимоги до відповідача про сплату вихідної допомоги. Просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 114573,98 грн. виходячи з наступного розрахунку: 26205,75 грн. (середня заробітна плата) : (43:2) х 94 = 114573,98 грн., де 43 кількість робочих днів у двох календарних місяцях, що передують події, 94 кількість днів затримки.

07.03.2023 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість у повному обсязі. Також зазначає, що вимогу про розрахунок було отримано відповідачем 31.01.2023 р., а вихідна допомога виплачена позивачу 10.02.2023 р., отже компенсація затримки виплати вихідної допомоги за 10 днів дорівнює 12188,70 грн. (розрахунок (26205,75:21,5)х10), але не більше. ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» - це підприємство, яке надає послуги з централізованого водовідведення (каналізування) багатоповерхового житла та частини підприємств міста. Через бойові дії у м. Охтирка, що призвело до значного руйнування житлового фонду, підприємств та установ, які були підключені до каналізації та каналізаційних мереж міста, суттєво зменшилися обсяги надання послуг з централізованого водовідведення. В середньому у 2022 році підприємство недоотримувало 638 тис. грн.. коштів щомісячно, а всього за рік 7 мільйонів 656 тис. грн. В результаті чого на підприємстві склалося скрутне фінансове становище.

Суд дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що з 01.12.2004 р. позивач працював на посаді директора ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 7).

Відповідно до рішення № 04/11/02 засновника Дочірнього підприємства «Водоочистка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» від 04.11.2022 р. припинено повноваження директора ДП «Водоочистка» ОСОБА_1 з 04.11.2022 р. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КУпП України (а.с. 55).

Відповідно до наказу № 39-к від 07.11.2022 р. на підставі рішення № 04/11/02 засновника Дочірнього підприємства «Водоочистка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» від 04.11.2022 р. позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 07.11.2022 р. йому було виплачено основну заробітну плату, надбавку за стаж роботи, щомісячну премію, індексацію та компенсацію невикористаної відпустки в розмірі 139232,58 грн., що підтверджується довідкою ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» № 19 від 10.02.2023 (а.с. 101).

Судом також встановлено, що вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку з урахуванням зайво нарахованої заробітної плати за листопад місяць 2022 року у сумі 125291,25 грн. була виплачена позивачу 10.02.2023 р., що підтверджується довідкою ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» № 18 від 10.02.2023 р., відомістю розподілу виплат ОСОБА_1 від 10.02.2023 року (а.с. 56, 57).

Відповідно до частин першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч.1, 2 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина роботодавця у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар доведення відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Згідно ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Оскільки ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади директора ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, йому роботодавцем повинна бути виплачена вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Встановлено, що у день звільнення повного розрахунку із позивачем відповідач не здійснив.

Так, судом встановлено, що в день звільнення позивачу було виплачено основну заробітну плату, надбавку за стаж роботи, щомісячну премію, індексацію та компенсацію невикористаної відпустки в розмірі 139232,58 грн., що підтверджується довідкою ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» № 19 від (а.с. 101).

Однак вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку з урахуванням зайво нарахованої заробітної плати за листопад місяць 2022 року у сумі 125291,25 грн. була виплачена позивачу 10.02.2023 р., що підтверджується довідкою ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» № 18 від 10.02.2023 р., відомістю розподілу виплат ОСОБА_1 від 10.02.2023 року (а.с. 56, 57).

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивач не працював та перебував на лікарняному, що підтверджується пояснювальною запискою головного бухгалтера ДП «Водоочистка» від 06.02.2023 р. та витягом з порталу електронних лікарняних листів, відповідно до якого позивачу був відкритий лікарняний лист №5859407-1 КНП «Чернеччинський центр первинної медико-санітарної допомоги» з 04.11.2022 р. по 08.11.2022 р. та лікарняний лист №5976181-1 з 09.11.2022 р. по 11.11.2022 р. (а.с. 52-54).

Відтак всі суми, що належать йому від підприємства, роботодавець повинен був виплатити не пізніше наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 20.01.2023 р. звернувся безпосередньо до суду з позовом про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. До моменту звернення до суду позивач вимог про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не пред`являв.

Запит позивача, який надійшов до відповідача 11.11.2022 року вих. №146, про надання довідки про нарахування коштів з зазначенням періодів і сум, які були перераховані на його банківську картку 07.11.2022року (а.с.16), та адвокатський запит від 17.11.2022 р., який було отримано відповідачем, про надання довідки про суми нарахованої та виплаченої при звільненні ОСОБА_1 заробітної плати із зазначенням періодів, за які такі нарахування проводились (а.с. 21), не містять вимоги про виплату належних позивачу сум, а тому не є доказами пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц.

Враховуючи викладене, звернення позивача ОСОБА_1 , який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що вихідна допомога була виплачена позивачу 10.02.2023 року одразу після того, як на рахунках підприємства з`явилися кошти у потрібній сумі, та що через бойові дії у м. Охтирка на підприємстві склалося скрутне матеріальне становище.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що невиплата належних позивачу сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а з інших об`єктивних причин, відповідачем суду не було надано.

Ухвала про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими документами була отримана відповідачем 31.01.2023 р.(а.с. 40), а вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку з урахуванням зайво нарахованої заробітної плати за листопад місяць 2022 року у сумі 125291,25 грн. була виплачена позивачу 10.02.2023 р.(а.с. 56, 57).

Враховуючи викладене, час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 починається з моменту, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача, а саме з 31.01.2023 (дати отримання позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати - 10.02.2023 (дати виплати вихідної допомоги), тобто загалом становить 7 робочих днів.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Згідно довідки ДП «Водоочистка» ТОВ «Водоторгприлад» № 20 від 10.02.2023 р. середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, складає 26205,75 грн. (а.с. 102).

Виходячи з розміру середньої заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передувати його звільненню, яка зазначена в довідці № 20 від 10.02.2023 р., середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1218,87 грн. ((26205,75 грн. х 2) : 43 роб. дні).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема, ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні.

Суд приводить розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: за виключенням вихідних днів, кількість робочих днів позивача, починаючи з 31.01.2023 (дати отримання позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати - 10.02.2023 (дати виплати вихідної допомоги), становить 7 робочих днів.

Тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 8532,09 грн. виходячи з наступного розрахунку: 1218,87 грн. (середньоденна заробітна плата) х 7 (кількість робочих днів після отримання позовної заяви по день повного розрахунку) = 8532,09 грн.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, викладено висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З урахуванням фактичних обставин справи, розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дій позивача та відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування правил статті 117 КЗпП України, суд вважає справедливим, пропорційним (співмірними) і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 8532,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 8532,09 грн.

Встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2876,52 грн. виходячи з розміру позовних вимог в сумі 287652 грн., однак 21.02.2023 р. у зв`язку з виплатою відповідачем вихідної допомоги позивачем було зменшено розмір позовних вимог до 114573,98 грн.

Відповідно до п.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 80,20 грн. відповідно до розміру задоволених позовних вимог (7%) та повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1730,78 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 43, 44, 47, 116, 117, 233 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Водоочистка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» (вул. Ярославського, 15 м. Охтирка Сумської області, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8532,09 грн. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Відмовивши в решті позовних вимог.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Водоочистка» Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоторгприлад» (вул. Ярославського, 15 м. Охтирка Сумської області, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 80,20 грн.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з державного бюджету (Населений пункт: Охтирська міська ТГ, Отримувач: ГУК Сум.обл/Охтирська МТГ/22030101, Код отримувача: 37970404, Банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), Номер рахунку: UA0018538, Код класифікації доходів бюджету: 22030101, Найменування податку: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) повернути надмірно сплачений судовий збір в сумі 1730,78 грн., сплачений згідно квитанції № 64473515 від 19.01.2023 р.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області Н.Б. Плотникова