Справа № 522/2572/22-Е
Провадження № 2/522/887/23
20 лютого 2023 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В обґрунтування позову зазначила, що 04.12.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуляєвою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2046, на підставі якого позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_3 . У придбаній квартирі зареєстровано місце проживання колишнього власника квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За домовленістю із ОСОБА_2 , вона повинна була протягом тижня з дня укладення договору змінити реєстрацію свого місця проживання. За кілька днів після укладення договору позивач зателефонувала відповідачу з метою дізнатися чи змінила вона місце реєстрації свого проживання, на що остання відповіла, що в неї не було часу цим займатися та вона виїхала до Німеччини, а тому запропонувала звертатися до суду. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачка самостійно не бажає змінити місце реєстрації, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2022 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник - адвокатом Наседкін О.І. у судове засідання призначене на 02.02.2023 не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача - адвоката Наседкіна О.І. до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за відсутністю позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у позовному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання призначене на 02.02.2023 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 20 лютого 2023 року.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 04 грудня 2021 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діє від імені ОСОБА_3 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуяєвою Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2046 відповідно до якого ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру під АДРЕСА_3 .
Право власності позивача ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідно до Відомостей № П-1-316601-ю/л Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 24.11.2021 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстроване місце проживання попереднього власника квартири ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї.
Отже, судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника спірної квартири - ОСОБА_1 , а її право користування квартирою було похідним від прав колишнього власника квартири - ОСОБА_3 , яка передала спірну квартиру по договору купівлі-продажу.
За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що вимога про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95,141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 лютого 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун