справа № 619/936/23
провадження № 2-о/619/12/23
УХВАЛА

іменем України

14 лютого 2023 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Калиновська Л.В., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Державна реєстраційна служба Дергачівської РДА Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, належності правовстановлюючого документу - свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого ОСОБА_1 , 14.03.1995 Виконавчим комітетом Дергачівської міської ради народних депутатів Харківської області, виданого на підставі рішення виконкому Дергачівської міської Ради народних депутатів №42/1 від 14 березня 1995 року, зареєстрованого бюро технічної інвентаризації КП «Інвенрос», та записаний в реєстрову книгу за №31, та за реєстровим №4009 від 24 березня 1995 року.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. За змістом ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 3 вищевказаної постанови зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 61-17353св18.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц (провадження №14-139цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Дослідивши заяву та надані документи, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак їй було відмовлено у державній реєстрації права.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином встановлення факту необхідне ОСОБА_1 для реєстрації права власності, в зв?язку з чим пов`язане з подальшим вирішенням спору про право.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку наявний спір про право, у зв`язку з чим суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 258-261, 293, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Державна реєстраційна служба Дергачівської РДА Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. В. Калиновська