ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2023 року м. Чернівці

справа № 727/4723/22

провадження 22-ц/822/43/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Позов обгрунтовано наступним. В ході проведення позапланової інвентаризації, яка була призначена наказом директора МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №56 від 19.04.2021 року, було виявлено нестачу солі технічної, в кількості 56 162,146 кг, на загальну суму 77 503 грн 76 коп, яка рахувалася за ОСОБА_1 .

Внаслідок виявленої нестачі, наказом директора МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №71-к/тм від 30 червня 2021 року, на підставі протоколу №5 від 17 червня 2021 року, за порушення трудової та виробничої дисципліни, за неналежне виконання своїх трудових обов`язків ОСОБА_1 було оголошено догану.

Посилаючись на зазначені обставини, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» матеріальну шкоду в сумі 77503,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 2481 грн судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2022 року позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2022 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь МКГІ «Чернівцітеплокомуненерго» матеріальну шкоду в сумі 77503,76 грн.

Стягнути на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» з відповідача 6202,50 грн судового збору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, винесеним судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Суд не врахував той факт, що між МКГІ «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 були укладені договори, а саме: 25.06.2010 року договір про індивідуальну матеріальну відповідальність працівника за передані йому підзвітні цінності; 16.09.2019 року договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; 01.07.2020 року договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність 01.07.2020 року договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно посадової інструкції затвердженої директором МКП «Чернівцітеплокомуненерго» 04.01.2012 року, з якою під розпис був ознайомлений ОСОБА_1 , начальник служби теплового району був відповідальною особою за збереження основних фондів.

Відповідно до зазначених документів ОСОБА_1 був матеріально- відповідальною особою, і своїм підписом на вимогах підтвердив факт отримання технічної солі, тому позивач вважає, що дані документи є належним доказом. Також, слід звернути увагу, що в судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що він виписав сіль технічну та по факту отримав її.

МКІІ «Чернівцітеплокомуненерго» до позовної заяви було додано вимоги, відповідно до яких підтверджується факт отримання ОСОБА_1 , як матеріально-відповідальної особи, солі технічної, а саме : вимога № 419 від 29.12.2016 року; вимога № 680 від 28.12.2017 року; вимога № 973 від 28.09.2018 року; вимога № 1 15 від 30.07.2021 року.

Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що ОСОБА_1 здійснював часткове списання солі технічної, що підтверджується актом списання солі по котельням (наявний в матеріалах справи), який підписаний відповідачем. Під час здійснення інвентаризації відповідач визнав нестачу солі, що засвідчив своїм підписом в інвентаризаційному описі. Своїм халатним безвідповідальним ставленням до своїх трудових обов`язків через систематичне не списання та не контролювання переміщення солі технічної, нанесено збитків підприємству, утворивши нестачу солі технічної, яка рахувалася за ОСОБА_1 в кількості 56162,146 кг на суму 77503,76 грн.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що в період з 05.05.2009 року по 30.07.2021 року відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем МКП «Чернівцітеплокомуненерго», працюючи на різних посадах даного підприємства.

25.06.2010 року, 16.09.2019 року та 01.07.2020 року ОСОБА_1 укладав договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем.

Відповідно до наказу директора МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №56 від 19.04.2021 року діючою інвентаризаційною комісією було проведено позапланову інвентаризацію та складено інвентаризаційний опис, в якому були перелічені матеріальні цінності, передані матеріально відповідальній особі ОСОБА_1 під розпис, на відповідальне зберігання.

За результатами проведеної перевірки робочою інвентаризаційною комісією №5 на підприємстві «Чернівцітеплокомуненерго» було складено протокол №5 від 17 червня 2021 року, яким було встановлено, що у матеріально-відповідального ОСОБА_1 на момент перевірки відсутні матеріали, вказані в інвентаризаційному описі. Таким чином, за твердженням позивача, було виявлено нестачу солі технічної, яка рахувалася за ОСОБА_1 в кількості 56 162,146 кг на загальну суму 77 503 грн 76 коп.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не було надано жодного доказу наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до втрати матеріальних цінностей (солі технічної) та спричинення матеріальних збитків підприємству саме відповідачем.

Колегія суддів з цим погоджується.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до роз`яснень викладених в Пленумі Верховного Суду України в по-станові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що на-стала, і вина працівника.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При вирішенні питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, слід з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові ви-плати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому слід використовувати визначення вини, викладене в ст.ст. 23, 25 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей трудових правовідносин.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання.

Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити.

Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце не-обережна вина працівника у формі самовпевненості.

Якщо працівник не усвідомлював, що в його діях немає належної турботливості про збереження майна власника, якщо він не передбачав можливості заподіяння майну власника прямої дійсної шкоди, хоча за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознака необережної вини у формі недбалості.

Самовпевненість та недбалість також не виділяються в КЗпП України, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно до ст.137 КЗпП.

Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності.

Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника.

У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що в період з 05.05.2009 року по 30.07.2021 року відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем МКП «Чернівцітеплоко-муненерго», працюючи на різних посадах даного підприємства.

25.06.2010 року, 16.09.2019 року та 01.07.2020 року ОСОБА_1 укладав договори про повну матеріальну відповідальність з позивачем.

Відповідно до наказу директора МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №56 від 19.04.2021 року інвентаризаційною комісією було проведено позапланову інвентаризацію та складено інвентаризаційний опис, в якому були перелічені матеріальні цінності, передані матеріально відповідальній особі ОСОБА_1 під розпис на відповідальне зберігання.

По результатам проведення робочою інвентаризаційною комісією №5 на під-приємстві «Чернівцітеплокомуненерго» було складено протокол №5 від 17 червня 2021 року, в якому зазначено, що у матеріально-відповідального ОСОБА_1 на момент перевірки відсутні матеріали, вказані в інвентаризаційному описі, було виявлено нестачу солі технічної, яка рахувалася за ОСОБА_1 в кількості 56 162,146 кг на загальну суму 77 503 грн 76 коп.

Крім того, при розгляді апеляційної скарги було встановлено, що планові інвентарізації проводились на підприємстві щорічно, однак за їх результатами не було встановлено нестачу солі технічної. Представник позивача також зазначив, що з 2019 року в обов`язки відповідача не входило списання солі технічної. Встановлено, що відповідач був звільнений з підприємства 30.07.2021 року і жодних претензій до нього з приводу нестачі матеріальних цінностей, зокрема і солі технічної пред`явлено не було.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів передачі відповідачу ОСОБА_1 товаро-матеріальних цінностей (солі технічної), її кількість за актом прийому-передачі, накладними, тощо, а також завдання підприємству матеріальної шкоди, саме відповідачем позивачем не надано, а судом не встановлено.

Позивачем також не надано жодного доказу наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до втрати матеріальних цінностей, а також причинного зв`язку між його винними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 8 лютого 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н Лисак