Справа № 545/5510/22
Провадження № 2/545/493/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Безгубенко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Лісниченко Леоніда Олександровича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі адвоката Лісниченко Л.О. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по розписками від 28.04.2021 року (строк повернення 28.02.2022 року) у сумі 60000,00 гривень, від 03.11.2021 року у сумі 25000,00 гривень (строк повернення 03.08.2022 року) та від 13.12.2021 року (строк повернення 13.10.2022 року) в сумі 20000,00 гривень. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за розписками не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 110 000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився. Надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце розгляду справи судому відповідності до ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився,про причини неявки суду не повідомив,відзив на позов суду не подав.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.04.2021 р.оку позивачем ОСОБА_1 особисто було передано в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 60000,00 гривень за розпискою з терміном повернення до 01.02.2022 року. (а.с.24 - оригінал розписки)

Крім того, 03.11.2021 року ОСОБА_1 особисто було передано в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25000,00 гривень за розпискою з терміном повернення 01 вересня 2022 року (а.с.26-оригінал розписки)

Крім того, 13.12.2021 року ОСОБА_1 було передано в борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20000,00 гривень за розпискою з терміном повернення до 01 вересня 2022 року частками по 7000 грн щомісяця протягом 9 місяців включно по жовтень 2022 року (а.с.25 -оригінал розписки).

На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисті письмові розписки із зазначенням умов їх повернення (а.с.24,25,26).

Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув позивачу отримані кошти, хоча за розписками строк повернення скінчився.

На неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються.

У зв`язку із тим, що відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів ухиляється від виконання зобов`язання, єдиним шляхом повернення грошових коштів є рішення суду.

В результаті такої поведінки відповідача позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

За положеннями зазначених вимог закону договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, щ обули передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц

Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно наданих позивачем оригіналів розписок вбачається, що ОСОБА_2 особисто написав вказану розписку і даний факт не оспорюється відповідачем. У вказаних розписках чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом. Дані розписки, які є правочином, не визнані недійсними у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу, а саме: при арифметичному складенні наданих в борг грошових сум в розмірі 105000,00 грн. (60000,00+25000,00+20000,00), а не 110000,00 гривень, як заявляє позивач.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість у розмірі 105000 (сто п`ять тисяч) гривень та 1050 (одна тисяча п`ятдесят ) гривень судового збору, а всього 106050 (сто шість тисяч п`ятдесят) гривень копійок грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Богомолова