Провадження № 2/127/2587/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Петуховій Н.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цвєткова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що 16.12.2020 о 16 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 382+900 м автодороги М-12 (ділянка Львівського шосе м. Вінниці), зі сторони вул. Хмельницьке шосе, в напрямку вул. Київської, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення із службовим автомобілем марки «СКС RDS -02Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 (інспектора УПП у Вінницькій області ДПП), який рухаючись попереду, в попутному напрямку в крайній лівій смузі, здійснив повну зупинку, у встановленому місці, для виконання маневру лівого повороту. Внаслідок вказаної події пасажири автомобілів отримали тілесні ушкодження. Таким чином своїми необережними діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди та завдало матеріального збитку Департаменту патрульної поліції. Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 знаходиться в причинному зв`язку із наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вищевикладеного за ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_4 було порушено кримінальне провадження та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002090 від 16.12.2020. Внаслідок проведення судово-медичних експертиз тілесні ушкодження виявлені у потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відносяться до легких, тобто дане кримінальне провадження не містить складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. На підставі вищезазначеного, постановою слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 29.01.2021 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито. Матеріали даної справи разом з постановою, було направлено до УПП у Вінницькій області ДПП, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. В подальшому, справу було направлено до Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду по суті. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2022 року справу №127/29432/21 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (що не являється реабілітуючою обставиною). Однак, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, оскільки відносно водія ОСОБА_2 закрито провадження по справі, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності та не встановлено вини останнього у даному ДТП, тому представником Департаменту подано апеляційну скаргу. Оскільки інспектор Бойко І.М. працював в УПП у Вінницькій області ДПП, Департамент патрульної поліції являється стороною, якій завдано матеріальну шкоду, а представників поліції до суду не викликали, просили суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 28.02.2022 року №127/29432/21 відносно ОСОБА_2 . Вина ОСОБА_2 підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.01.2021, висновком експерта №СЕ-19/102-21/11241ІТ: в ситуації, яка склалась в діях водія Volkswagen Т4 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Дані матеріали, разом з іншими доказами у справі (протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків) доводять в повній мірі вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку Вінницького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/102-21/1345-АВ вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 291124,19 грн. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована страховиком АТ СК «Країна» про що свідчить довідка №952326 про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно із роздруківки офіційного сайту МТСБУ за шкоду заподіяну майну потерпілого гранична сума становить 130000 грн. За таких обставин, обов`язок відшкодування майнової шкоди в розмірі 130000 грн, завданої Департаменту патрульної поліції лежить на страховику АТ СК «Країна». Однак сума в розмірі 130000 грн. АТ СК «Країна» за полісом обов`язкового страхування, залишилась невідшкодованою. Враховуючи викладене, сума яка підлягає відшкодуванню з боку АТ СК «Країна» становить 130000 грн, а сума яка підлягає відшкодуванню з боку ОСОБА_2 становить 161124,19 грн. З огляду на викладене позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП з ОСОБА_2 в розмірі 161124,19 грн, з АТ СК «Країна» в розмірі 130000 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 суму судового збору.

На виконання ухвали Вінницького міського суду вінницької області від 15.09.2022 представником позивача 19.09.2022 подано позовну заяву (уточнену) (вх. №59007), згідно вимог якої позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП з ОСОБА_2 в розмірі 161124,19 грн, з АТ СК «Країна» - в розмірі 130000,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_2 суму судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

14.11.2022 на адресу суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цвєтков О.В. надав відзив на позовну заяву (вх. №73496), згідно якого заперечує щодо задоволення позову з наступних підстав. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2021 у справі №127/4166/21 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до матеріалів вказаної справи 09.02.2021 інспектором УПП у Вінницькій області Сіваком А.А. було складено протокол серія ДПР18 №525574 за ст. 124 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу ОСОБА_2 притягувався до відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку з тим, що 16.12.2020 року о 16 годині 20 хв. на а/д М-12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» км.2382+900, керуючи автомобілем ФОЛЬКСВАГЕН д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із службовим автомобілем марки «СКС RPS-02Р», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, в попутному напрямку, в крайній лівій смузі, здійснив повну зупинку у встановленому, для виконання маневру лівого повороту, чим порушив ПДР. Вказана постанова набрала законної сили та не скасована. Не оскаржуючи вказаної постанови суду, повторно, за тим самим фактом, 27.10.2021 інспектором УПП у Вінницькій області Слободинським О.І. знову було складено протокол серія ДПР18 №534774 за ст.124 КУпАП. Відповідно до змісту протоколу ОСОБА_2 притягується до відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з тим, що 16.12.2020 у о 16 годині 20 хв.рухаючись по 382 км+900м. автодороги М-12 зі сторони вул. Хмельницьке шосе, в напрямку вул. Київської, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткненні із службовим автомобілем марки «СКС RPS-02Р» (Renault Duster), д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухаючись попереду в попутному напрямку в крайній лівій смузі, здійснив повну зупинку у встановленому місті, для виконання маневру лівого повороту, чим порушив Правила дорожнього руху. Вказаний протокол також був направлений до Вінницького міського суду Вінницької області на розгляд та 28.02.2022 року в справі №127/29432/21 судом було прийнято рішення про закриття справи за закінченням строку притягнення до відповідальності ОСОБА_2 . Тобто станом на сьогодні існує як мінімум одна постанова суду про визнання ОСОБА_2 невинним у вчиненні ДТП, яка є предметом позову.

15.11.2022 представник відповідача АТ «СК «Країна» надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 74052) згідно якого позовні вимоги не визнав, з наступних підстав. 16.12.2020 на 382 км. + 900 м. автодороги «М-21» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «СКС», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у АТ «СК «Країна» за полісом АР/4462802 (страхова сума за шкоду завдану майну складає 130000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 гривень). 06.07.2022 Товариство отримало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи позивача щодо пошкодження транспортного засобу «СКС», реєстраційний: номер НОМЕР_2 . Згідно пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.1. та 35.2 статті 35 Закону чітко встановлено вимоги до заяви та визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви. Станом на 15.11.2022 року АТ «СК «Країна» так і не отримало від позивача заяву на виплату страхового відшкодування та інші документи, які подаються разом із нею, визначені ст. 35 Закону. Згідно пункту 37.1.4. статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж, одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Дата ДТП - 16.12.2020, тобто граничним строком для подання позивачем заяви про страхове відшкодування до Товариства є - 16.12.2021; натомість заява про страхове відшкодування не подана позивачем до Страховика, як і звернення із позовом до суду (згідно із відомостями з веб-сайту Судової влади України, Вінницький міський суд Вінницької області отримав позов 08.09.2022), що є порушенням встановленого Законом строку. Відповідно до абз. 3 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення АТ «СК «Країна» про відмову у виплаті страхового відшкодування за фактом ДТП, яка сталася 16.12.2020, за участю транспортного засобу, який належить позивачу, наразі не прийнято, оскільки позивачем не було подано заяви про страхове відшкодування. Відсутність відповідної заяви не зумовлює для Страховика обов`язку приймати одне із передбачених Законом рішень про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування. Однак, навіть у разі подання позивачем заяви про страхове відшкодування Страховику, АТ «СК «Країна» буде прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 Закону. Додатково зазначили, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Строк зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону є присічним і поновленню не підлягає (зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладенню постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц (провадження №61-10185св18), від 08 лютого 2018 року у справі №233/6322/15-ц (провадження №61-1080св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 761/8048/16-ц (провадження №61-8643св18). Вважає, що позивачем пропущено строк встановлений Законом, що підтверджує обґрунтованість правової позиції страховика та вказує на відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в судовому порядку.

21.11.2022 представник позивача надав суду відповідь на відзив (вх. №75421), обґрунтовуючи її тим, що представник відповідача у своєму відзиві посилається лише на постанову Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/4166/21 від 12.04.2021, однак дана постанова не може слугувати виправданням завданої шкоди, оскільки, по-перше, вона закрита лише тому, що скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадженим №0002090 від 16.12.2020, а справу направлено до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки. Закриття даної справи за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення було зроблено із очевидною помилкою, даний факт встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 07.11.2022 по справі №127294932/21, а саме постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2022 справу №127/29432/21 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (що не являється реабілітуючою обставиною). Однак представником ДПП подано апеляційну скаргу на дане рішення, слід зазначити, що адвокатом Цвєтковим О.В. також подано апеляційну скаргу, про яку у своєму відзиві він не зазначив з невідомих причин. За результатами розгляду апеляційних скарг двох сторін (ДПП та представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 ) 07.11.2022 Вінницьким апеляційним судом по справі №127/29432/21 винесено постанову якою апеляційну скаргу представника ДПП задоволено частково, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 відмовлено у повному обсязі. Із змісту даної постанови судом встановлено, що 16 грудня 2020 року о 16 год. 20 хв. по 382 км 900 м автодороги "М-21" зі сторони вул. Хмельницьке шосе в напрямку вул. Київська у м. Вінниці водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Т4", не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з службовим автомобілем марки "СКС-RDS-02Р" (Renault Duster), під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухаючись попереду, в попутному напрямку в крайній лівій смузі, здійснив повну зупинку у встановленому місці, для виконання маневру лівого повороту. Внаслідок цієї події пасажир автомобіля " Volkswagen Т4" ОСОБА_5 , водій ОСОБА_3 та пасажир автомобіля Renault Duster ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження. Того ж дня, за цим фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002090. Постановою слідчого Слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мельничука А.С. від 29 січня 2021 року кримінальне провадження №0002090, заведене 16 грудня 2020 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. 09 лютого 2021 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №525574 за статтею 124 КУпАП. Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Постановою слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Мельничука А.С. від 11 жовтня 2021 року закрито кримінальне провадження №0002090, заведене 16 грудня 2020 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. 27 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №534774 за статтею 124 КУпАП. Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого статтею 38 цього Кодексу. З правового аналізу пункту сьомого статті 247 КУпАП вбачається, що застосування цієї норми можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16 та від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку. Вирішення питання щодо наявності чи відсутності вини в разі спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи згідно з частиною другою статті 38 КУпАП свідчитиме про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, установивши, що на момент розгляду справи закінчився установлений статтею 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції не міг зазначати у резолютивній частині постанови про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення. При цьому, відповідно до частини другої статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи. Проте, суддя суду першої інстанції обмежився у своїй постанові лише цитуванням змісту протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначивши у її описовій частині про те, чи дійсно було вчинено ОСОБА_4 те діяння, яке ставилось йому за винну, а тому постанова підлягає зміні з викладенням її описової та мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Щодо доводів апеляційної скарги захисника Гутіна О.В. адвоката Цвєткова О.В., то апеляційний суд звертає увагу, що за загальним правилом преюдиційне значення для вирішення справи мають обставини, установлені судом щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у іншій справі. Правова кваліфікація дій особи не може бути безумовною підставою для закриття провадження у справі. Зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2021 року вбачається очевидний висновок про те, що підставою її винесення було скасування постанови слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Мельничука А.С. від 29 січня 2021 року про закриття кримінального провадження №0002090 від 16 грудня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. Тобто, закриваючи провадження у справі суд входив із того, що по факту ДТП, скоєного ОСОБА_4 наявне повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту (що є підставою для закриття провадження на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП), хоча в резолютивній частині постанови помилково послався на пункт 1 статті 247 КУпАП як на підставу її закриття. А тому наявність нескасованої постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка містить очевидну помилку у правовій кваліфікації підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, не може бути безумовною підставою для скасування постанови у цій справі із закриттям провадження у справі відповідно до пункту 8 статті 247 КУпАП, тому що у такому випадку порушується основоположний принцип правосуддя справедливість судового рішення, що є неприпустимим з огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому наявність нескасованої постанови на яку посилається представник відповідача не може слугувати підставою не відшкодовувати завдані ДПП збитки, наявність вини ОСОБА_2 підтверджується висновком експерта №СЕ-19/102-21711241ІТ: в ситуації, яка склалась в діях водія Volkswagen Т4 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, та постановою Вінницького апеляційного суду по справі №127/29432/21 від 07.11.2022.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цвєтков О.В., який діє на підставі ордера серія АВ № 1042560 від 03.08.2022, у судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у відзиві на позов.

Відповідач АТ «СК «Країна» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про день, час та місце судового засідання повідомлялася в порядку, визначеному чинним законодавством.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року о 16 год 20 хв. по 382 км + 900 м автодороги «М-21» зі сторони вул. Хмельницьке шосе в напрямку вул. Київська у м. Вінниці водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з службовим автомобілем марки «СКС-RDS-02Р» (Renault Duster), державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухаючись попереду, в попутному напрямку в крайній лівій смузі, здійснив повну зупинку у встановленому місці, для виконання маневру лівого повороту. Внаслідок цієї події пасажир автомобіля «Volkswagen Т4» ОСОБА_5 , водій ОСОБА_3 та пасажир автомобіля Renault Duster ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження.

Того ж дня за цим фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002090.

29.01.2021 слідчим СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Мельничуком А.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002090 від 16.12.2020, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

09.02.2021 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №525547 у зв`язку з порушення вимог п. 13.1 ПДР (а.с. 8).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2021 у справі №127/4166/21 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 115).

Вказаною постановою суду встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року у справі №127/7522/21 було скасовано постанову слідчого СВ Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Мельничука А.С. від 29 січня 2021 року про закриття кримінального провадження №0002090 від 16.12.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; матеріали кримінального провадження №0002090 від 16.12.2020 року направлено до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки. Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 525574 від 09.02.2021 року відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП слід визнати недопустимим доказом у справі, а тому у діях ОСОБА_2 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із недоведеністю.

11.10.2021 слідчим СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Мельничуком А.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002090 від 16.12.2020, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (за порушення вимог п. 10.1., 12.3 ПДР) (а.с. 9).

27.10.2021 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 534774 у зв`язку з порушенням вимог п. 10.1, 12.3 ПДР (а.с. 10).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2022 у справі №127/29432/21 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 11).

07.11.2022 постановою Вінницького апеляційного суду у справі №127/29432/21 постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2022 змінено в описовій та мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови (а.с. 164-169).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 транспортний засіб марки «СКС RDS-02РП», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 75).

Згідно висновку експерта №СЕ -19/102-21/11241-ІТ від 04.08.2021 в заданій дорожній обстановці, дії водія Volkswagen-Т4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.2, 12.3 ПДР, зміст яких викладений в дослідницькій частині. В заданій дорожній обстановці, в діях автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 невідповідностей вимогам ПДР не вбачається. В умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля Volkswagen-Т4, д.н.з. НОМЕР_1 , при умові видимості проїзної частини 250 м, визначається рівною не більше 161.7-191.7 км/год. В ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи та містяться в матеріалах кримінального провадження комплексу технічних величин, водій автомобіля Volkswagen-Т4 ОСОБА_2 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем Renault Duster шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР. В ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи та містяться в матеріалах кримінального провадження комплексу технічних величин, в діях водія автомобіля Volkswagen-Т4 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 ПДР з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В ситуації, яка склалася, при вказаних в постанові про призначення експертизи та містяться в матеріалах кримінального провадження комплексу технічних величин, в діях водія автомобіля Renault Duster ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП (а.с. 42-50).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/102-21/1345-АВ від 02.02.2021 вартість відновлювально-ремонтних робіт, автомобіля марки «СКС RDS-02Р» реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до механічних пошкоджень, станом на 16.12.2020 могла становити 291 124,19 грн. Сума матеріального збитку спричинена, власнику автомобіля марки «СКС RDS-02Р» реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до технічного стану та строку експлуатації даного транспортного засобу станом на 16.12.2020 могла становити 244 813,87 грн. (а.с. 17-41).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у АТ «СК «Країна» за полісом АР/4462802 (страхова сума за шкоду завдану майну складає 130000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 гривень) (а.с. 128).

06.07.2022 АТ «СК «Країна» отримало Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи від позивача Департаменту патрульної поліції (а.с. 133).

Згідно пункту 35.1. статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закову, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.1. та 35.2 статті 35 Закону чітко встановлено вимоги до заяви та визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви.

У постанові від 14 червня 2018 року у справі №357/9466/15-к Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зазначив, що законом визначений чіткий механізм звернення до страховика (МТСБУ) для отримання відшкодування шкоди, який, зокрема, передбачає звернення потерпілого із відповідною заявою у порядку, передбаченому статтею 35 Закону № 1961-IV.

Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону, страховик (МТСБУ ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З викладеного вбачається, що після отримання Страховиком заяви про страхове відшкодування у нього виникає обов`язок щодо прийняття рішення по страховій справі. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є іншим документом за своєю природою у зв`язку із отримання якого у страховика не виникає обов`язку щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

Однак, як встановлено в судовому засіданні позивач не звертався до АТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування та не надав документи визначені ст. 35 Закону.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права передбачається, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Тобто вказаний Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків.

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 вказала, що у випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Тобто Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, докази щодо вжиття позивачем своєчасних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та що річний строк пропущено ним через незалежні від нього причини в матеріалах справи відсутні.

Таким чином враховуючи, що позивач не звернувся до відповідача АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування в строк, передбачений п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV, доказів, що пропущений позивачем строк через незалежні від нього причини матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відшкодування за завдану шкоду з відповідача АТ «СК «Країна».

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі №927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі №686/4557/18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, відповідачем ОСОБА_2 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом з тим, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК).

Відповідно до ст. 511ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В порядку ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в річний строк, передбачений п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV, а тому він має право на відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо від особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цвєтков О.В. посилався на те, що позивачем подано докази які є недопустимими, оскільки невідоме їх походження та спосіб їх отримання.

Однак, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 зіткнувся із службовим автомобілем під керуванням працівника Департаменту патрульної поліції Бойко І.М. та пасажира теж працівника Департаменту патрульної поліції Пенькового В.В., які фактично були потерпілими в кримінальному провадженні №00002090.

Згідно п. 11 ч.1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження.

Одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 56 КПК України).

А тому, враховуючи право потерпілого, який є безпосереднім працівником позивача, на ознайомлення та отримання копій документів з кримінального правопорушення, суд вважає, що позивачем надані до матеріалів позовної заяви докази отриманні в передбаченому чинним законодавством порядку, а тому є належними.

Позивач подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем ОСОБА_2 та розмір завданої шкоди.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_2 має нести цивільно-правову відповідальність за спричинення матеріальної шкоди власнику пошкодженого у ДТП 16.12.2020 автомобіля «СКС RDS-02Р», реєстраційний номер НОМЕР_2 , як особа, що винна у спричиненні такої шкоди.

Враховуючи викладене, а також наявність у позивача права на відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 161 124,19 грн.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам 2416,88 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись, ст.ст. 12, 14, 22, 23, 1167, 1187 ЦК України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 161124,19 грн (сто шістдесят одна тисяча сто двадцять чотири гривні дев`ятнадцять копійок) та 2416,88 грн (дві тисячі чотириста шістнадцять гривень вісімдесят вісім копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», місцезнаходження: вул. Електриків, буд. 29А, м. Київ, .

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2023 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна