ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/52/21 Номер провадження 22-ц/814/1571/23Головуючий у 1-й інстанції Вельможна І.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року, постановлене суддею Вельможною І.В. (повний текст рішення складено 24 травня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

12.01.2021 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.06.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1409.

В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне, повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Зазначає, що відповідач створював умови в психологічному та матеріальному плані, які впливали на їх взаємовідносини та породжували сварки. Внаслідок втрати взаємних почуттів остаточно припинили шлюбні відносини з серпня 2017 року та проживають окремо. Дітей не мають. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечать їх інтересам, тому просить розірвати шлюб.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2021 сторонам надано строк на примирення до 19.04.2021.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2021 позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.06.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1409, - розірвано.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із таким рішенням не погодився та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу на вказане рішення, до якої також включив свої заперечення на ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2021 (про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова) та від 15.01.2021 (про відкриття провадження).

Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за офіційним місцем реєстрації відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції порушив його, відповідача, процесуальні права, розглянувши справу без його участі та пояснень і заперечень, тоді як наявні докази його участі в матеріальному утриманні дружини та підтриманні сімейних відносин.

Заперечує підсудність справи Зміївському районному суду Харківської області, оскільки ніколи не був зареєстрований у вказаному позивачкою у позові місці реєстрації: АДРЕСА_1 . Натомість їй було відомо, що він навчається в Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна на медичному факультеті та наразі навчається у Харківській медичній академії і проживає у м.Харкові, про що позивачці відомо. Крім того, позивачкою не надано доказів проживання з нею неповнолітнього сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , який фактично проживає з її батьками. А сама позивачка за кордоном.

З огляду на викладені обставини доводить, що районний суд безпідставно відкрив провадження у справі, порушивши правила територіально підсудності та в подальшому безпідставно відмовив у його клопотанні про передачу справи за встановленою підсудністю (за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 ). У зв`язку з неправильним визначенням підсудності він позбавлений своїх прав, передбачених чинним законодавством України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та ухвалою від 03.08.2021 справу призначено до судового розгляду.

04.08.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив позивачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила доводи апеляційної скарги, як безпідставні та не обґрунтовані. Зокрема, заперечуючи доводи щодо її непроживання у м.Зміїв разом з неповнолітнім сином, додає акт від 22.07.2021, згідно якого вона фактично з 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_5 . Неповнолітній син перебуває на її утриманні. Тому вважає, що нею і районним судом було дотримано правило альтернативної підсудності, визначене ст.28 ЦПК України. Також заперечила доводи апеляційної скарги щодо її утримання відповідачем та наявності сімейних відносин, як такі, що не відповідають дійсності.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2022 року справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

17.02.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника позивача адвоката Біленка О.О., за змістом якої просить провадити розгляд справи без її участі та участі її довірительки. Проти задоволенні апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, як законні та обґрунтовані.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в порядку ч.12 ст.128 ЦПК України, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, що згідно ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що за змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 10 червня 2017 року зареєстрували шлюб, про що Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 10.06.2017 складено відповідний актовий запис №1409./а.с.8/

Для позивачки цей шлюб повторний, що підтверджується рішенням Зміївського районного сулу Харківської області від 11.01.2016 (справа №621/3107/15-ц), яким було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_5 . У цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.10/

У суді першої інстанції позивач, підтримуючи доводи своєї позовної заяви про розірвання шлюб, пояснила, що з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, тому після фактичного припинення сторонами шлюбних стосунків подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Відповідач, діючи в суді першої інстанції через свого повноважного представника адвоката Заруцького Р.М., проти позову заперечив, просив надати строк для примирення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2021 сторонам по справі призначено строк для примирення один місяць.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб оскаржуваним рішенням, районний суд виходив з того, що позиція відповідача щодо невизнання позову є обраним ним способом забезпечення задоволення власних інтересів, не пов`язаних з дійсним бажанням зберегти сім`ю, яка не ґрунтується на засадах інституту шлюбу. Сторони припинили шлюбні відносини фактично одразу після реєстрації шлюбу в червні 2017 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки після спливу строку наданого судом на примирення позивач наполягає на розірванні шлюб. За таких обставин відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність викладених висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням та до заперечення територіальної підсудності справи.

Тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміг. При цьому враховує таке.

Відповідно до статті 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Згідно частини першої статті24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК Україникожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до статті 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, стаття 5 Протоколу №7 зазначеної Конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст.111 СК України).

Стаття 112 СК України визначає підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За приписами положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Районний суд, вирішуючи заявлений позов, встановив, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, не мають спільного господарства та інтересів, проживають окремо, що вказує на формальність їх шлюбу. За заявою представника відповідача суд надавав строк для примирення, однак воно не настало, тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

Відповідач, заперечуючи встановлені обставини формальності шлюбу, фактично вдався до заперечень цих обставин, не підтверджуючи жодним належним доказом існування сімейних відносин або дійсних його намірів та вжиття заходів у наданий судом строк для примирення на збереження сім`ї. Натомість змістив акцент на доведення неправомірності ухвал суду щодо відкриття провадження у справі та відмови у задоволенні його клопотання про передачу справи за підсудністю до іншого суду (за місцем реєстрації відповідача).

Апеляційний суд такі доводи визнає неспроможними та відхиляє.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований також у м.Зміїв, де фактично проживає і позивачка.

З огляду на викладений факт позивач правомірно звернулася в суд за місцем свого проживання, тобто у Зміївський районний суд Харківської області та останній у межах своїх повноважень ухвалою від 15.01.2021 відкрив провадження у справі, а ухвалою від 21.05.2021 відмовив у передачі справи за підсудністю до Орджонікідзеського районного суду м.Харкова.

При цьому будь яким чином права відповідача не порушені, оскільки він був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, мав свого представника в особі адвоката, заявляв відповідні клопотання, в тому числі щодо надання строку на примирення. Колегія суддів також звертає увагу на процесуальну поведінку відповідача, який став оскаржувати територіальну підсудність справи лише після постановлення ухвали від 19.03.2021 про надання строку для примирення та зупинення провадження на один місця, а не шість місяців, як заявляв у судовому засіданні його представник./а.с.61/

Колегія суддів звертає увагу, що мотиви апеляційної скарги зводяться до заперечення належної територіальної підсудності справи Зміївському районному суду Харківської області та ніяк не вказують на існування обставин, що вказують на неповноту з`ясування районним судом фактичних обставин з огляду на можливість збереження сім`ї та шлюбу, про розірвання якого заявлено.

Посилання в апеляційній скарзі на положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на ефективний судовий захист та справедливий довий розгляд зводяться до загального цитування норм закону та не звільняють особу від обов`язку доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-394, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль