РІШЕННЯ

іменем України

20 лютого 2023 рокуСправа №451/928/21
Провадження № 2/451/30/23

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехів цивільну справу № 451/928/21 за позовом ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_4 до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності частки у розмірі 5/8 у житловому будинку в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

18 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності частки у розмірі 5/8 у житловому будинку в порядку спадкування (а.с.3-7).

18 червня 2021 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.20).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 30 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_4 до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності частки у розмірі 5/8 у житловому будинку в порядку спадкування та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.1-2).

В підготовчому судовому засіданні 10 травня 2022 року, згідно з положеннями ч.11 ст.187 ЦПК України, суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши представнику позивача час для усунення недоліків (а.с.54-56).

16 травня 2022 року за вх.№2156 від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 10.05.2022 з новою редакцією позовної заяви (а.с.59,60-64).

17 травня 2022 року, згідно з положеннями ч.12 ст.187 ЦПК України, суд постановив ухвалу про продовження розгляду справи (а.с.65-66).

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 27 липня 2019 року. 23.04.2013 року мати позивача - ОСОБА_6 склала заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ... заповіла своїй дочці ОСОБА_4 , 1972 року народження. Заповіт посвідчений Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, 23.04.2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 534.

18 серпня 2015 року Радехівський районний суд Львівської області ухвалив рішення у справі № 451/514/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , треті особи Нивицька сільська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частку у розмірі 1/2 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами АДРЕСА_1 . Відповідно до резолютивної частини рішення у справі № 451/514/14-ц Радехівський районний суд Львівської області вирішив: «Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 3/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 ». Також, в описовій частині рішення у справі № 451/514/14-ц Радехівський районний суд Львівської області встановив, що у зв`язку з тим, що станом на 15.04.1991 року у відповідача ОСОБА_6 була 1/4 частки у колгоспному двору, успадкувавши 3/8 частки після смерті чоловіка її частка відповідно збільшилася до 5/8 (1/4 + (3/4 х 2)) частки члена колишнього колгоспного двору. Таким чином, Радехівський районний суд Львівської області Рішенням у справі № 451/514/14-ц встановив, що померлій ОСОБА_6 належала частка у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Інших документів які б посвідчили, право власності ОСОБА_6 на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 немає.

Після смерті матері позивач прийняла спадщину за заповітом, звернувшись в шестимісячний строк з відповідною заявою до приватного нотаріуса Юрченко О.В. про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58671129 від 10.12.2019 року. Однак, через відсутність документів, що посвідчує право власності ОСОБА_6 на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Юрченко О.В. відмовила в оформлені свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на дану частину нерухомого майна. 17.02.2020 року позивач зверталася до Радехівського районного суду Львівської області в окремому проваджені із заявою про встановлення факту володіння ОСОБА_6 на праві власності часткою у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , однак, Радехівський районний суд Львівської області відмовив заявнику у відкритті провадження, оскільки, суд із матеріалів справи вбачав спір про право. Інші спадкоємці на зазначене майно за заповітом відсутні, а також немає інших спадкоємців, які за законом мають обов`язкову частку у спадковому майні.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_4 , право власності на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , котра належала - спадкодавцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування згідно із заповітом з часу відкриття спадщини. Судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на сторону позивача (а.с.59,60-64).

13 червня 2022 року за вх.№3511 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі. У поясненнях, з покликанням на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року по справі № 451/514/14-ц, представник позивача додатково зазначає, що суд встановив, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_7 (голова двору), ОСОБА_8 (дружина голови двору), ОСОБА_9 (син голови двору) та ОСОБА_6 (невістка голови двору), які були прийняті головою колгоспного двору ОСОБА_7 у 1978 році і проживали у ньому, ОСОБА_9 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 по сьогоднішній день. Їх частки у колгоспному дворі були рівними, тобто кожному із них належало по 1/4 частини, як членам колишнього колгоспного двору. ОСОБА_7 голова колгоспного двору помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 . Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вказане свідчить про те, що після смерті ОСОБА_7 , його 1/4 частки успадкували дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідно їх частки збільшилися та стали по 3/8 частки кожного ( 1/4 + (1/4 : 2)). ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 , про що книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис за № 20. Після її смерті, 3/8 її частки успадкував син ОСОБА_9 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у зв`язку з чим його частка збільшилася до 3/4 частки (3/8 частки ОСОБА_8 + 3/8 частки його). 10 червня 1999 року помирає ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після його смерті залишилося 3/4 його частки у колгоспному дворі, та крім цього, 1/4 частка належала відповідачу по справі ОСОБА_6 . ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_9 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки із своєю сім`єю з 1995 року зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що станом на 15.04.1991 року у ОСОБА_6 була 1/4 частка у колгоспному дворі, успадкувавши 3/8 частки після смерті чоловіка, її частка відповідно збільшилася до 5/8 ( 1/4 + (3/4: 2)) частки члена колишнього колгоспного двору.

Таким чином, Радехівський районний суд Львівської області рішенням у справі № 451/514/14-ц встановив, що померлій ОСОБА_6 належала частка у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Інших документів, які б посвідчили право власності ОСОБА_6 на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 немає. Після смерті матері позивач прийняла спадщину за заповітом, звернувшись в шестимісячний строк з відповідною заявою до приватного нотаріуса Юрченко О.В., про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58671129 від 10.12.2019 року. Однак, через відсутність документів, що посвідчує право власності ОСОБА_6 на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Юрченко О.В. відмовила в оформлені свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на дану частину нерухомого майна. За твердженням представника позивача, інші спадкоємці на зазначене майно за заповітом відсутні, а також не має інших спадкоємців, які за законом мають обов`язкову частку у спадковому майні. Враховуючи вищенаведене просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.74-78).

В підготовчому засіданні 10 серпня 2022 року постановлено ухвалу, відповідно до якої до участі у справі залучено відповідача - ОСОБА_5 (а.с.195).

Ухвалою підготовчого засідання від 7 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.206).

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Звертав увагу суду на те, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18.08.2015 року встановлено, що померлій ОСОБА_6 належить 5/8 частин у будинку, що не підлягає доказуванню відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України. Відповідачем не подано суду доказів на спростування цих обставин. Просив ухвалити рішення, який позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника селищної ради та прийняти рішення відповідно до Закону. Складу суду довіряють (а.с.232).

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив, пояснення доручив в судовому засіданні висловити представнику.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки рішення різних судів спростовуюсь позовні вимоги позивача. Рішенням апеляційного суду скасовано заповіт ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 , тому частка ОСОБА_9 не стала часткою дружини ОСОБА_6 , а підлягала поділу між усіма спадкоємцями по закону, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України. Щодо посилання представника позивача на належність 5/8 ОСОБА_6 , то про це йде мова в описовій частині рішення суду від 18.08.2015 року, а в резолютивній частині їй не визнано за нею 5/8 частин будинку, тому просив постановити рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Просить здійснювати розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Не заперечує щодо задоволення позову (а.с.202).

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі статей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 , виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 22 січня 2020 року (а.с.11).

З копії заповіту, посвідченого 23 квітня 2013 року ОСОБА_10 , державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за № 534, видно, що ОСОБА_6 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Нивиці Радехівського району Львівської області), на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_4 , 1972 року народження (а.с.12).

Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії НОМЕР_5 , виданого 17 листопада 1998 року Радехівським РВ УМВС України у Львівській області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Нивиці Радехівського району Львівської області (а.с.9-10).

Згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58671129 від 10.12.2019, констатовано, що після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.12.2019 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. відкрито спадкову справу № 65202992, номер у нотаріуса 235/2019 (а.с.13).

З копії спадкової справи № 235/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , розпочатої 10 грудня 2019 року, констатовано, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла дочка - ОСОБА_4 (а.с.92, 93-186).

Окрім того, в матеріалах спадкової справи є заява ОСОБА_2 про прийняття спадщина від 23.01.2020, подана приватному нотаріусу Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. 24.01.2020 (а.с.108).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області по справі № 451/514/14-ц від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 3/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 (а.с.188-190).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 18.08.2015 року.

Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини:

«…Як вбачається із свідоцтва про право власності на будівлю від 21 лютого 1990 року, виданого виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів, будинковолодіння АДРЕСА_1 належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7 .

Вказане також підтверджується довідкою виконкому Нивицької сільської ради Радехівського району № 975 від 1999 року, з якої вбачається, що згідно з записами з погосподарської книги №1, господарство ОСОБА_7 відносилося до колгоспного двору.

Суд встановив, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_7 ( голова двору), ОСОБА_8 (дружина голови двору), ОСОБА_9 (син голови двору) та ОСОБА_6 (невістка голови двору), які були прийняті головою колгоспного двору ОСОБА_7 у колгоспний двір у 1978 році і проживали у ньому ОСОБА_9 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 по сьогоднішній день. Іх частки у колгоспному дворі були рівними, тобто кожному із них належало по 1/4 частині, як членам колишнього колгоспного двору.

ОСОБА_7 голова колгоспного двору помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 …

Після смерті ОСОБА_7 , його 1/4 частки успадкували дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідно їх частки збільшилися та стали по 3/8 частки кожного ( 1/4 + (1/4 : 2)).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 , про що книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис за № 20.

Після її смерті, 3/8 її частки успадкував син ОСОБА_9 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, у зв`язку з чим його частка збільшилася до 3/4 частки (3/8 частки ОСОБА_8 + 3/8 частки його).

10 червня 1999 року помирає ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Після його смерті залишилося 3/4 його частки у колгоспному дворі, та крім цього, 1/4 частка належала відповідачу по справі ОСОБА_6 …

Враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст.529 ЦК УРСР ОСОБА_6 - дружина та ОСОБА_2 - син, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували 3/4 частки ОСОБА_9 в рівних частках, то право власності у кожного з них виникло та повинно бути в рівних частках по 3/8 (3/4:2) частки за кожним.

У зв`язку з тим, що станом на 15.04.1991 року у відповідача ОСОБА_6 була 1/4 частка у колгоспному двору, успадкувавши 3/8 частки після смерті чоловіка, її частка відповідно збільшилася до 5/8 (1/4 + (3/4: 2)) частки члена колишнього колгоспного двору» (а.с.188-190).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказані обставини, встановлені рішенням Радехівського районного суду Львівської області по справі № 451/514/14-ц від 18 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 28.08.2015 року, не доказуються при розгляді цієї справи.

З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП ЛОР «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 станом на 24.12.2015, видно, що спірний житловий будинок має загальну площу 74,2 м.кв., житлову площу 53,0 м.кв., допоміжну площу 21,2 м.кв., та складається з коридора площею 7,0 м.кв., житлової 27,7 м.кв., коридора 5,5 м.кв., житлової 15,9 м.кв., житлової 9,4 м.кв., веранди 5,3 м.кв. та веранди 3,4 м.кв. (а.с.237-239 зворот).

Також представник відповідача подав копію рішення Апеляційного суду Львівської області у справі № 1317/124/12 від 17 грудня 2013 року (а.с.240-242), копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі № 451/221/20 від 11 березня 2020 року (а.с.243-243 зворот) та копію рішення Радехівського районного суду Львівської області у справі № 451/777/16-ц від 28 грудня 2016 року (а.с.246-248 зворот).

Суд встановив, що спір йде щодо спадкування частки в майні колгоспного двору.

Так, за правилами статей 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мав рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Статтею 121 ЦК УРСР регламентовано, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть такий позов пред`явити за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а позов в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, може бути пред`явлений їх батьками (усиновителями) або опікуном.

У відповідності до статті 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно зі статтею 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до статті 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог статті 126 ЦК У PCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" (885-12) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до статті 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно з частиною 1 статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Таким чином, встановлені рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2015 року по справі № 451/514/14-ц, обставини, щодо того, що станом на 15.04.1991 року у ОСОБА_6 була 1/4 частка у колгоспному двору, успадкувавши 3/8 частки після смерті чоловіка, її частка відповідно збільшилася до 5/8 (1/4 + (3/4: 2)) частки члена колишнього колгоспного двору, враховуючи те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, дають підстави вважати, що на час смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала частка 5/8 у майні колгоспного двору, розташованого у АДРЕСА_1 , і в розумінні ч. 1 ст. 1218 ЦК України, така входить до складу спадщину.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1241 ЦК України регламентовано право на обов`язкову частку у спадщині. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В справі, що розглядається, спадкування здійснюється за заповітом (а.с.12).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 , в строки, встановлені статтею 1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.95), відтак прийняла спадщину у встановленому законом порядку за заповітом, що виключає можливість спадкування за законом, не зважаючи на подання відповідачем у справі ОСОБА_2 , заяви про прийняття спадщини (а.с.108).

Також суд звертає увагу, що учасниками справи не подано суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, що виключають спадкування за заповітом та дають право на одержання права на спадкування за законом особам, визначеним у статтях 1261 - 1265 ЦК України (спадкоємці за законом), або дають право на обов`язкову частку у спадщині.

Частина 3 статті 1296 ЦК України регламентує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частку 5/8 в майні колгоспного двору є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат (а.с.60-64).

Керуючись ст. 16, 321, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1241, 1258, 1259, 1261-1265, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. 120, 121, 123, 124, 125, 126, 524, 525, 526, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на частку у розмірі 5/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , котра належала - спадкодавцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування згідно із заповітом з часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 лютого 2023 року.