ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Суми

Справа №592/8316/22

Номер провадження 22-ц/816/273/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності :

представника заінтересованої особи Державної прикордонної служби України Бєляєва Віктора Матвійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їх представником - адвокатом Молібог Юлією Миколаївною,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2022 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Державна прикордонна служба України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаною заявою, в якій просили встановити факт їх спільного проживання без реєстрації шлюбу однією сім`єю з 2009 року.

Свої вимоги мотивували тим, що з травня 2009 року вони проживають однією сім`єю та мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, під час спільного проживання вони створили підприємство ТОВ «Спеціалізоване управління «Хіммонтаж-14». Реєструвати шлюб заявники не бажають, проте, встановлення факту спільного поживання їм необхідне для повного та належного функціонування спільного підприємства та можливості виїзду за межі України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Молібог Ю.М., подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким їх заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивують тим, що судом першої інстанції не була надана належна оцінка наявним в матеріалах справи свідоцтвам про народження їх спільних трьох малолітніх дітей, де вони записані батьками, витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб про реєстрацію ТОВ «Спеціалізоване управління «Хіммонтаж-14», що підтверджує спільне придбання майна та наявність спільних витрат, а також копіям фотокарток. Вказують на помилковість висновків суду першої інстанції про не зазначення ними мети встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яким є надання ОСОБА_6 права виїзду за межі України.

Державною прикордонною службою подано відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без міни, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Апелянти та їх представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання повідомлені належним чином, представник апелянтів адвокат Молібог Ю.М. просить відкласти розгляд справи , у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Колегія суддів, заслухавши думку представника заінтересованої особи , вважає за необхідне слухати справу у відсутність апелянтів та їх представника , оскільки вони належним чином повідомлені про слухання справи і явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, який заперечив проти доводів апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільних неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17, 18, 19).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є засновником / бенефіціаром ТОВ «Спеціалізоване управління «Хіммонтаж-14», а ОСОБА_1 є керівником цього товариства (а.с. 22).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності спільного проживання заявників однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, заявниками не було зазначено з якою метою необхідно було встановити вказаний факт та які юридичні наслідки породжує даний факт.

Проте, з таким висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, до яких в тому числі належить проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року за №5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не з`ясував, чи матиме для заявників юридичне значення встановлення в судовому порядку факту їх спільного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу, з огляду на заявлену ними в заяві мету, яку вони планують досягти, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви.

Зокрема, у своїй заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на введення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, вказували, що встановлення факту спільного проживання їм необхідне для належного функціонування ТОВ «Хіммонтаж-14» та можливість супроводу своїх дітей за межі території України ОСОБА_1 .

Проте, заявниками не вмотивовано, яким чином встановлення факту проживання однією сім`єю вплине на функціонування вказаного товариства. Крім того, норми чинного законодавства не містять обмежень в здійсненні особами спільної підприємницької діяльності в залежності від наявності у них певних родинних відносин.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року за №57.

Пунктом 2-6 Правил визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

За змістом ст.ст. 121, 180 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, право на виїзд у військовозобов`язаних чоловіків виникає за наявності у них на утриманні трьох та більше неповнолітніх дітей.

Обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, як одна з умов перетину чоловіками державного кордону в умовах воєнного стану, виникає з факту походження цих дітей від батька заявника ОСОБА_1 , засвідченого у встановленому законом порядку, а не з факту спільного проживання з матір`ю цих дітей.

У разі відмови ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України він не позбавлений можливості оскаржити відповідне рішення Державної прикордонної служби України в встановленому законом порядку.

Таким чином, з вказаного слідує, що встановлення факту спільного проживання заявників однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не мають жодного юридичного значення, зважаючи на мету, яку планували досягти заявники, звертаючись до суду з цієї заявою покращення функціонування товариства та можливість виїзду заявника ОСОБА_1 за межі України, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду з підстав, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їх представником - адвокатом Молібог Юлією Миколаївною, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2022 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 лютого 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко