Справа № 502/925/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

голови ліквідаційної комісії Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Моргун Руслана Васильовича,

Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про

зміну формулювання підстав звільнення, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача голови ліквідаційної комісії Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Моргун Руслана Васильовича,Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської областіпро зміну формулювання підстав звільнення, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

В обґрунтування поданого позову позивач вказав, що 03 січня 2018 року між позивачем та Вилківською міською радою був укладений Контракт, відповідно до якого позивач був призначений на посаду керівника Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» на строк з 04 січня 2018 року по 03 січня 2023 року.

16.03.2021 року Вилківською міською радою прийнято рішення № 309 про припинення діяльності Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради шляхом ліквідації та створення ліквідаційної комісії, головою якої визначено ОСОБА_2 . Встановлено строк припинення діяльності КП «Вилківський міськводоканал» не раніше 2-х місяців з дня публікації дати оприлюднення повідомлення на офіційному сайті.

22.03.2021 року Головою ліквідаційної комісії Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради був виданий наказ за № 05 «про попе- редження працівників про ліквідацію КП «Вилківський міськводоканал» та 22.03.2021 року позивач отримав повідомлення № 15 відповідно до якого, його було попереджено про звіль- нення з посади директора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 24 травня 2021 р. з дотриманням вимог чинного законодавства України, надання пільг та компенсації згідно з Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

21.04.2021 року позивач звернувся до міського голови Вилківської міської ради з заявою звільнити його за власним бажанням, згідно ст. 39 КЗпП на підставі наведеної у частини третьої статті 38 КЗпП.

22.04.2021 року за вих. № 704/02-13 позивачем був отриманий лист Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, яким була розглянута його заява про звільнення та було відмовлено у звільненні, посилаючи на те, що відсутній сам факт порушення Вилківською міською радою умов Контракту, трудового законодавства та не визначений строк розірвання трудового договору (контракту).

23.04.2021 року за вих. №59 позивачем був направлений лист до Вилківської міської ради з чітким переліком фактів порушення умов Контракту, трудового законодавства та з проханням не зволікати зі звільненням згідно умов наведених у заяви.

26.04.2021 року за вих. № 718/02-13 позивачем був отриманий лист Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, яким Виконавчий комітет не погоджуючись з зазначеними фактами порушення умов Контракту, наведеними у листі від 23.04.2010 р. за № 59 знов відмовляє позивачу у звільнені відповідно до ст.39 КЗпП, посилаючись на те, що у зв`язку із ліквідацією підприємства, роботодавцю не надано право вивільнити працівника за цією статтею і раніше ніж за два місяця з дня попередження, тому питання про звільнення у строк та на умовах наведених у частини третьої статті 38 КЗпП України, про якій просить позивач, не може бути розглянуто, а тільки за скороченням штату у результаті ліквідації підприємства, а саме статті 40 КЗпП,

27.04.2021 року за вих. № 61 позивач знов звернувся до міського голови Вилківської міської ради з проханням розглянути його заяву від 21.04.2021 р., та звільнити його згідно ст. 39 КЗпП у строк та на умовах наведених у частини третьої статті 38 КЗпП України з 23 квітня з видачею у день звільнення копії наказу про звільнення.

Однак належної відповіді, наказу про звільнення, позивачем отримані не були.

Так як ніяких дій стосовно звільнення позивача з боку власника підприємства вже тривалий час не було здійснено, 31. 05. 2021 року, позивач в черговий раз звернувся до міського голови Вилківської міської ради з проханням видати йому копію наказу про звільнення згідно зареєстрованої за №185 заяви від 21.04.2021 року по ст. 39 КЗпП на підставі наведеної у частини третьої статті 38 КЗпП,

01.06.2021 року позивач отримав лист Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.05.2021 року за № 826/02-13 «про відсутність на роботі з нез`ясованих причин». Відповідно до цього листа, з позивача вимагають терміново надати пояснення про причини незнаходження на роботі. Також 01.06.2021 року позивач отримав лист Виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 21.05.2021 року за № 848/02-13, яким йому надіслано розпорядження міського голови Вилківської міської ради за № 199/02-03 від 21.05.2021 року, відповідно до цього розпорядження позивача, всупереч з його заявою від 21.04.2012 року, звільнено з 21 травня 2021 року з посади директора Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» за прогули без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України) та припинено дію контракту шляхом розірвання.

Позивач вважаю припинення дії його контракту шляхом розірвання та своє звільнення незаконним, оскільки підставою для звільнення були прогули, проте в час, коли були складені акти про нез`явлення на робочому місці без поважних причин, позивач займався своїми трудовими обов`язками, тому таке звільнення проведене з порушенням вимог, передбачених КЗпП України та іншими нормативними актами України.

На думку позивача, відповідачі грубо порушили його права, відповідно до законодавства України, а саме не з`ясували чи виконував він свої трудові обов`язки за цей пері од та своїми діями не дали йому можливість надати письмові пояснення, так як він отримав лист стосовно надання пояснень разом з розпорядженням та наказом про звільнення 01 червня 2021 року.

На сьогодні в КП «Вилківський міськводоканал» проходить ліквідаційна процедура на підставі рішення № 309 від 16.03.2021 року Вилківської міської ради. Натомись Вилківською міською радою у порушення норм ст. 29 КЗпП робоче місце позивача не визначено. Таким чином факт порушення трудової дисципліни відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Крім того, ця позиція визначена колегією суддів судової па лати у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 15.12.2010 р. у справі №6 20213св09, згідно з якою відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці не може вважатися прогулом. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України. На підставі вищевикладеного, позивач зазначає, що ним виконувалися всі трудові повноваження, які зазначені в Контракті, який укладений між ним та Вилківською міською радою. Тобто, він не міг знаходитися в своєму кабінеті, однак завжди знаходився на території підприємства та виконував чітко всі завдання, покладені на нього.

Зі змісту ч. 3 ст. 235 КЗпП вбачається, що у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв`язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з по-силанням на відповідну статтю (пункт) закону. З початку роботи ліквідаційної комісії, повноваження позивача, як керівника підприємства згідно з чинним законодавством України були складені. Згідно п. 4 сесійного рішення №309 від 16 березня 2021року всі повноваження щодо виконання обов`язків та реалізації прав КП «Вилківский міськводоканал» покладені на ліквідаційну комісію. Однак Вилківською міською радою для позивача не було визначено робоче місце, не був визначений перелік прав та обов`язків, йому жодного разу за цей період не виплачувалася заробітна плата, це є грубе порушення законодавства України, Колективного договору та Контракту.

Відповідно до п. 5.4. Контракту, який укладений між позивачем та Вилківською міською радою директор може за своєю ініціативою розірвати Контракт до закінчення строку його дії, у випадку невиконання Радою своїх обов`язків за Контрактом чи прийняття ним рішень, що обмежують чи порушують компетенцію та права Директора. Однією із причин порушення прав позивача - це заборгованість по заробітній платі, що підтверджується Довідкою від 04.06.2021 р. за № 83.

Відповідач не виплачує мені заборгованість по заробітній платі, посилаючись на те, що у підприємства відсутні кошти.

На підставі вищезазначеного позивач просив суд:

- визнати формулювання причин звільнення ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин невірною;

- змінити формулювання звільнення, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , по ст. 39 КЗпП Украиїни;

- стягнути з Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 61 255 (шістдесят одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) грн, 20 коп;

- стягнути з Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 07.10.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання по справі, про що повідомлені сторони.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 08.06.2022 року, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлені сторони.

Представник відповідача, Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що Рішенням Вилківської міської ради №309 від 16 березня 2021 припинено дію юридичної особи Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал». Створено комісію з ліквідації та затверджено її склад. Головою комісії визначено Моргун Руслана Васильовича.

22 березня 2021 року КП «Вилківський міськводоканал» своїм Наказом №05 попередив працівників про ліквідацію.

22 березня 2021 року за вих. №15 про наступне звільнення 24 травня 2021 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України попереджено позивача під розпис.

21 квітня та 23 квітня 2021 року до міської ради надійшли листи позивача щодо його звільнення згідно ст. 39 на підставі ч. 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

Позивача листами від 22.04.2021 вих №704/02-13 та від 26.04.2021 вих № 718/02-13 проінформовано, що роботодавець під час двомісячного строку після попередження може звільнити позивача на підставі п.1 ст. 40 Кодексу про працю. Звільнення до закінчення двомісячного строку можливе за наявності відповідного листа особи.

Щодо звільнення на підставі ч. 3 статті 38 Кодексу законів про працю, вищевказаними листами позивача було проінформовано про незгоду роботодавця зі звільненням позивача на підставі вказаної норми закону.

Додатково, щодо незгоди звільнити ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст 38 КЗпП, позиція міської ради випливає з того, що згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України є порушення власником трудового законодавства або умов трудового договору. При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника,

Позивачем не вказано та не наведено доказів фактів порушення трудового законодавства або умов трудового договору з боку Вилківської міської ради та Вилківського міського голови, як особи, що призначає та звільняє з посади директора комунального підприємства.

Щодо звільнення позивача на підставі ч.4 статті 40 КЗпП України. За приписами пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.

Факт прогулу встановлений та зафіксований Актами про відсутність на роботі директора КП «Вилківський міськводоканал» від 29.04.2021, 30.04.2021, 05.05.2021, 06.05.2021 poкy.

Додатково відсутність позивача на роботі підтверджується листами ДП МТП «Усть-Дунайськ» від 20.05.2021 вих № 253/01/01-21 та від 13.07.2021 вих № 368/01/05-21.

З 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 прийнятий до ДП МТП «Усть- Дунайськ» на посаду начальника портового пункту Кілія - офіцера з охорони портових засобів.

Посилання позивача на те, що він, нібито, був на роботі, однак не був на робочому місці, спростовуються Актами та інформацією ДП МТП «Усть- Дунайськ». До того ж позивачем не надано жодного доказу виконання ним будь якої роботи на КП «Вилківський міськводоканал» у вказані дні.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 статті 40 Коксу законів про працю України законним та обґрунтованим.

06.05.2022 року та 23.05.2022 року позивачем були подані заперечення на відзив позовної заяви, в яких він підтримує свої доводи, викладені в позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, відзив, заяви або клопотання на адресу суду від нього не надходило.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на неодноразові ухвали суду щодо витребування у відповідача Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради документів по справі, відповідач так і не надав необхідні документи, відповідно розгляд справи проводиться за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Контракту з керівником комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади міста Вилкове від 03.01.2018 року встановлено, що відповідно до умов Контракту, укладеного між Вилківською міською радою, в особі голови Дзядзіна Миколи Тихоновича з одного боку та ОСОБА_1 , з іншого боку, останній призначається директором на посаду керівника комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» на строк з 04 січня 2018 року по 03 січня 2023 року, /а.с.9-12/.

Згідно Додаткової угоди до Контракту з керівником комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади міста Вилкове від 28.02.2018 року встановлено, що відповідно до умов додаткової угоди, укладеної між Вилківською міською радою, в особі голови Дзядзіна Миколи Тихоновича з одного боку та ОСОБА_1 - директором, з другого боку, сторони за взаємною згодою вирішили п.п.3.2.1 Контракту змінити та викласти в наступній редакції «посадового окладу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 коп. за фактично відпрацьований час. Перегляд розміру посадового окладу Директора здійснюється у разі відповідних змін у законодавстві України, а також може бути переглянутий в залежності від результатів діяльності Підприємства за ініціативою однієї із Сторін Контракту», /а.с.13/.

Згідно рішення № 309 від 16.03.2021 року VIIIсесії VIII скликання Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Про ліквідацію комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради» встановлено, що Вилківська міська рада вирішила припинити дію юридичної особи, комунальне підприємство «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради шляхом ліквідації. Встановлено строк припинення КП «Вилківський міськводоканал» не раніше 2 місяців з дня публікації дати оприлюднення повідомлення на офіційному сайті, /а.с.12/.

відповідно до Наказу № 05 від 22.03.2021 року Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради встановлено, що у зв`язку з ліквідацією Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради згідно з рішенням Вилківської міської ради «Про ліквідацію КП «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради від 16.03.2021 року № 309, голова ліквідаційної комісії Моргун Р. попереджає працівників КП «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради про ліквідацію КП «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, /а.с.23/.

Відповідно до повідомленням № 15 від 22.03.2021 року КП «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення з посади директора на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 24 травня 2021року з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Повідомлення ОСОБА_1 отримав 22.03.2021 року, /а.с.24/.

Згідно заяви від 21.04.2021 року надісланої ОСОБА_1 на ім`я міського голови Вилківської міської ради Іванову М. встановлено, що у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу внаслідок з систематичним невиконанням Вилківською міською радою своїх обов`язків за Контрактом від 03 січня 2018 року з керівником комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади міста Вилкове: зволіканням у зобов`язані створення належних умов для матеріального забезпечення і організації праці директора; зволіканням у своєчасному вживанні заходів до запобігання банкрутства комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради у разі його неплатоспроможності; порушенням законодавства про працю, ОСОБА_1 просить, звільнити його з займаної посади «Вилківський міськводоканал» директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради за власним бажанням, згідно ст.39 КЗпП на підставі наведеної у частині третьої статті 38 КЗпП, з виплатою заборгованості по заробітної платні згідно ст.116 КЗпП України і вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України, /а.с.25/.

Відповідно до листа № 704/02-13 від 22.04.2021 року надісланого міським головою Вилківської міської ради Івановим М. на ім`ядиректора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Курдіяшко С.В. встановлено, що Виконавчий комітет Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області розглянувши заяву про звільнення з займаної посади від 21.04.2021 року за власним бажанням згідно ст.39 КЗпП України повідомляє, що звільнення за цією статтею та причинам, перелічених в заяві, потребує доказів та обґрунтування, а також відсутній сам факт порушення Вилківською міською радою трудового законодавства. Окрім того, посилаючись на частину третю статті 38 КЗпП не визначений строк розірвання трудового договору (контракту). Враховуючи означене, повідомляють, що заява про звільнення за власним бажанням згідно ст.39 КЗпП не може бути розглянута за відсутністю доказів невиконання Вилківською міською радою зобов`язань за контрактом та питання звільнення розглядатиметься у строк визначений законодавством у зв`язку з ліквідацією підприємства, /а.с.26/.

Відповідно до листа № 59 від 23.04.2021 року надісланого ОСОБА_1 на ім`я міського голови Вилківської міської ради Іванову М. встановлено, що у відповідь на лист від 22.04.2021 року за №704/02-13 стосовно відмови звільнення з посаді директора КП «Вилківський міськводоканал» за власним бажанням по причинам, переліченим в заяві на звільнення згідно статті 39 КЗпП Украіни, ОСОБА_1 описує причини невиконання Радою зобов`язань, зокрема несвоєчасне виконання і взагалі невиконанні сесійних рішень; ненадання статутного капіталу; зволікання в забезпеченні державної реєстрації очисних споруд, вакуумної каналізації згідно чинного законодавства України та ненадання акту вводу її в експлуатацію, що не дає можливості підприємству її обслуговувати; відмова від прийняття фінансових планів підприємства; відмова від розгляду та затвердження корегування тарифів; не проведення аудиту для розрахунку невідповідності діючих тарифів фактичним затратам підприємства та не відшкодування з міського бюджету фактичних витрат підприємства; відмова від розгляду надання дотацій на підтримку підприємства; відмова від прийняття та реалізацій Програм щодо підтримки діяльності комунального підприємства; зволіканням у своєчасному вживанні заходів до запобігання банкрутства комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» у разі його неплатоспроможності; відмова від винесення на розгляд адміністративної комісії справ про адміністративні правопорушення, передбачені КупАП, все це свідчить про систематичне невиконання Вилківською міською радою своїх обов`язків за Контрактом від 03 січня 2018 року з керівником комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади міста Вилкове та зволіканням Вилківською міською радою законодавства України «Про органи місцевого самоврядування», « Про житлові-господарські послуги», «Про питну воду та водопостачання», «Про відходи», законодавства про працю, що вже сприяло тому, що на сьогодні комунальне підприємство перебуває у кризовому стані, про що в першу чергу свідчить збитковість його роботи, а незадовільний фінансовий стан не дозволяє своєчасно модернізувати комунальне підприємство і забезпечувати споживачів більш якісними комунальними та іншими послугами та на цей час підприємство Вилківською міською радою ліквідується на підставі сесійного рішення № 498 від 02 листопада 2018 року «Про відновлення діяльності комунального підприємства «Зміїний» Вилківської міської ради. З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 просить не зволікати з його звільнення згідно заяви від 21.04.2021 року у строк наведений у Контракті, з видачею у день звільнення копії наказу про звільнення, /а.с. 28-30/.

Відповідно до відповіді № 718/02-13 від 26.04.2021 року міського голови Вилківської міської ради Іванову М. надісланої на ім`ядиректора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Курдіяшко С.В. встановлено, що розглянувши лист від 23.04.2021 року за № 59 виконавчий комітет Вилківської міської ради повідомляє, що описані причини невиконання Радою зобов`язань не мають під собою підстав та нічим не підтверджені (ані рішенням суду, ані висновком аудиту тощо), це лише його описи та домисли. Навпаки, Вилківська міська рада вважає, що саме ОСОБА_1 , як керівник комунального підприємства, своїми непрофесійними керівницькими діями довели його до банкрутства і це при тому, що обсяги надаваємих послуг підприємством збільшувались. Саме під керівництвом ОСОБА_1 , починаючи з 2018 року, ситуація фінансово-господарської діяльності стала критичною: щомісячно кредиторська заборгованість збільшувалася (станом на сьогодні сума складає 4049,088 тис.грн.), не сплачувалися податки, борг по заробітній платі працівникам становить більше 500 тис.грн. Можна перелічити багато пунктів невиконання саме ОСОБА_1 зобов`язань, передбаченим контрактом від 03 січня 2018 року, але в цьому немає сенсу, бо йому вони добре знайомі, і саме з причин незабезпечення своєчасного перерахування до бюджету податків та платежів, невиплатою заробітної плати працівникам підприємства, відсутності фінансового плану підприємства, невиконання рішень Ради щодо управління майном, невиконанням показників ефективності використання комунального майна і прибутку Вилківською міською радою прийнято рішення про ліквідацію КПІ «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради. Тому, удруге повідомляють, що у зв`язку із ліквідацією підприємства, в процесі якої роботодавцю не надано право вивільнити працівника раніше ніж за 2 місяця з дня попередження, питання про його звільнення не може бути розглянуто відповідно до ст.39 КЗпП. Якщо сам працівник виявляє бажання звільнитися раніше, ніж закінчиться зазначений строк попередження про звільнення, роботодавець може здійснити звільнення у строк, про який просить працівник, при цьому підстава для звільнення залишається тією самою-скорочення штатів у результаті ліквідації підприємства, а саме ст.40 КЗпП, /а.с. 31/.

Згідно листа № 51 від 27.04.2021 року надісланого ОСОБА_1 на ім`я міського голови Вилківської міської ради Іванову М. встановлено, що розглянувши листа від 26.04.2021року за №718/02-13 стосовно відмови звільнення з посаді директора КП «Вилківський міськводоканал» за власним бажанням по причинам, переліченим в заяві на звільнення від 21.04.2021 року згідно статті 39 КЗпП України, у зв`язку з тим що описані у листи -відповіді від 23.04.2021 року за № 59 причини невиконання Радою своїх зобов`язань не мають під собою підстав та нічим не підтверджені ( ані рішенням суду, ані висновком аудиту тощо), і що це лише описи та домисли, заперечує, так як Згідно до умов Контракту від 03 січня 2018 року та Статуту підприємства від 23 листопада 2017 року з його боку всі зобов`язання виконуються, до розгляду Вилківської міської ради своєчасно надаються звіти та пояснення про результати роботи підприємства, виконання або неможливості виконання показників, передбачених Контрактом, а також пояснення щодо кризового стану підприємства, зростання заборгованості по сплаті податків до бюджету та заборгованості з виплати заробітної плати працівникам. Але, замість виконання умов Контракту та пункту 1 статті 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»: «Засновники - юридичної особи, власник майна, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання банкрутству підприємства-боржника», Виконавчим комітетом Вилківської міської ради всі звернення в сприянні в оперативно-господарській діяльності підприємства, як це наведено у Контракті та діючому законодавстві України, ігноруються шляхом блокування надання статутного капіталу, не капіталу, не невиконанням рішень виконавчого комітету та сесійних рішень, блокуванням розгляду тарифів на послуги та їх корегування, блокуванням розгляду надання дотацій на підтримку підприємства, блокуванням розгляду та затвердження фінансових планів підприємства, блокуванням прийняття та реалізацій Програм щодо підтримки діяльності комунального підприємства, що й призвело до нестабільного фінансового положення підприємства, а в подальшому, можливо, приведе й до банкрутства. З початку 2018 року по цей час Виконавчим комітетом Вилківської міської ради з метою вивчення стану фінансово - господарської діяльності, забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами, створена вже п`ята комісія, але по цей час ніяка комісія належним чином не відпрацювала та Рада жодного разу не вимагала від Директора дострокового звіту про його дії чи діяльність якщо останній допустив недбалість, невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків в управлінні підприємством та розпорядженням його майном.

3 огляду на вищенаведене, та урахуванням наполегливого ігнорування діючого законодавства України, яке призвело до негативних наслідків в діяльності комунального підприємства, просить не зволікати з його звільненням згідно заяви від 21.04.2021року, у строк та на умовах наведених у частини третьої статті 38 КЗпП з 28 квітня 2021 року з видачею у день звільнення копії наказу про звільнення, /а.с.32/.

Відповідно до заяви від 31.05.2021 року надісланої ОСОБА_1 на ім`я міського голови Вилківської міської ради Іванову М. встановлено, що за реєстраційним вхідним номером 185 від 21 квітня 2021 року була надана заява з проханням звільнити його з займаної посади директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради за власним бажанням, згідно ст.39 КЗпП на підставі наведеної у частини третьої статті 38 КЗпП. з виплатою заборгованості по заробітної платні згідно ст.116 КЗпП України і вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України. Але, по цей час, ніяких дій стосовно його звільнення не виконано, що порушує діюче законодавство України про працю та не дає йому можливості належним чином працевлаштуватися на новому місці. Просить негайного розпорядження стосовного звільнення на умовах наведених у заяві від 21 квітня 2021 року з наданням копії наказу про звільнення, /а.с.33/.

Відповідно до супровідного листа № 848/02-13 від 21.05.2021 року встановлено, що на ім`ядиректора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Курдіяшко С.В. виконавчим комітетом Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області було надіслано поштою розпорядження міського голови від 21.05.2021 року № 199/02-03 «Про звільнення директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» у звя`зку відсутністю Вас на роботі та неможливістю ознайомити та видати Вам розпорядження у день звільнення. Відмітка на супровідному листі про отримання його ОСОБА_1 . Укрпоштою 01.06.2021 року,/а.с.35/.

Згідно Розпорядження № 199/02-03 від 21.05.2021 року Вилківського міського голови Про звільнення директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» встановлено, що розглянувши лист Голови ліквідаційної комісії від 06.05.2021 року за № 4, акти про відсутність на роботі директора КП «Вилківський Міськводоканал» від 29.04.2021, 30.04.2021, 05.05.2021 року, 06.05.2021 року, 07.05.2021 року, лист виконавчого комітету Вилківської міської ради на ім`я директора МТП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» від і13.05.2021 року за № 800/02-13 стосовно надання інформації про працевлаштування ОСОБА_1 до МТП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», лист виконавчого комітету Вилківської міської ради від 17.05.2021 за № 826/02-13 на ім`я ОСОБА_1 щодо надання пояснень відсутності на роботі, враховуючи відсутність відповідей на запити виконавчого комітету та прогули директора КП «Вилківський міськводоканал» з 30.04.2021 року по 21.05.2021 року, керуючись ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, вирішено припинити дію контракту шляхом розірвання з директором комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» ОСОБА_1 . Звільнити 21 травня 2021 року ОСОБА_1 з посади директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), /а.с.34/

Відповідно до супровідного листа № 826/02-13 від 17.05.2021 року направленого на ім`ядиректора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради Курдіяшко С.В. встановлено, що розглянувши акти про відсутність на роботі з нез`ясованих причин директора КП «Вилківський міськводоканал» Курдіяшка С.В. від 29.04.2021 року, 30.04.202 року, 05.05.2021 року, 06.05.2021 року та 07.05.2021 року, затверджені головою ліквідаційної комісії КП «Вилківський міськводоканал» та враховуючи відсутність Вас на робочому місці та підприємстві по теперішній час виконавчий комітет Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вимагає від ОСОБА_1 термінового пояснення про причини незнаходження на роботі. Відмітка на супровідному листі про отримання його ОСОБА_1 . Укрпоштою 01.06.2021 року, /а.с.37/.

З актів про відсутність на роботі, затверджених головою ліквідаційної комісії КП «Вилківський міськводоканал» та підписаних старшим контролером водопровідного господарства ОСОБА_3 , бухгалтера ОСОБА_4 , бухгалтером ОСОБА_5 від 29.04.2021 року, 30.04.202 року, 05.05.2021 року, 06.05.2021 року та 07.05.2021 року встановлена відсутність директора КП «Вилківський міськводоканал» ОСОБА_1 у відповідні дні актів, на роботі з нез`ясованих причин з 08-00 до 16-00 годин. З актами ОСОБА_1 не ознайомлювався, /а.с. 57-61/.

Згідно повідомлення № 4 від 06.05.2021 року голови ліквідаційної комісії КП «Вилківський міськводоканал» Моргун Р. на ім`я міського голови Вилківської міської ради Іванова М. встановлено, що ОСОБА_6 доводить до відома, що ОСОБА_1 , директор КП «Вилківський міськводоканал», відсутній на роботі з 29 квітня 2021 року по теперішній час з нез`ясованих причин. Додаток табель обліку використання робочого часу ОСОБА_1 за квітень 2021 р., /а.с.62/.

Відповідно до повідомлення № 253/01/01-21 від 20.05.2021 року ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», отриманого Вилківською міською радою 27.05.2021 року за вх.№ 469/02-12 встановлено, що у відповідь на лист міського голови Вилківської міської ради від 13.05.2021 року № 800/02-13 повідомлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в порт за сумісництвом за строковим трудовим договором, /а.с.63/.

Відповідно до повідомлення № 368/01/05-21 від 13.07.2021 року ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», отриманого Вилківською міською радою 23.07.2021 року за вх.№ 971/02-12 встановлено, що у відповідь на лист міського голови Вилківської міської ради від 25.06.2021 року № 1052/02-13 повідомлено, що ОСОБА_1 прийнятий до Державного Підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» з 27.04.2021 року на посаду начальника портового пункту Кілія-офицера з охорони портових засобів за сумісництвом, наказ № 153-к від 27.04.2021 року та з 01.06.2021 року прийнятий на посаду начальника портового пункту Кілія-офицера з охорони портових засобів на основну роботу, наказ № 199-к від 01.06.2021 року, /а.с.64/.

Згідно Наказу № 51/к від 21.05.2021 року Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради встановлено, що ОСОБА_1 , директора, 21.05.2021 року звільнено за прогули без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерії здійснити повний розрахунок по заробітній платі. З Наказом ОСОБА_1 ознайомився 31.05.2021 року о 11:00 годині, /а.с.36/.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП).Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно ст. 23 Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ст. 36 Кодексу Законів про працю України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2і3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України"Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Згідно з трудовим договором та посадовою інструкцією, на головного бухгалтера покладається обов`язок сумлінно, своєчасно і на високому професійному ріні виконувати свої трудові обов`язки.

Відповідно до ст. 147 КЗпП Україн, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Враховуючи зміст вищезазначених норм, за конкретне порушення працівником трудової дисципліни до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботіяк протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин(наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а йвстановлення поважності причин відсутності».

Саме з`ясування поважності відсутності позивача на роботі є визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУкраїни.

Звільнення за вчинення прогулу (в тому числі і за відсутність на роботі більш як три години упродовж робочого дня) є дисциплінарним стягненням і проводиться з додержанням правил, установлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника (постанова КЦС ВС від 05.12.2018 р. у справі № 754/16137/15-ц).

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

На роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Роботодавець має право звільнити працівника за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Для цього роботодавцю необхідно: 1) встановити факт відсутності працівника на роботі три і більше години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. При цьому надалі в наказі про звільнення обов`язково слід зазначити день прогулу і його час; 2) документально підтвердити факт відсутності працівника на робочому місці. Такими документами можуть бути доповідна записка безпосереднього начальника працівника на ім`я керівника підприємства та акт про відсутність на робочому місці, підписаний комісією, що складається не менше ніж із трьох осіб. Визначаючи тривалість відсутності працівника, потрібно враховувати тільки його робочий час, до якого не включається перерва для відпочинку та харчування. Факт відсутності працівника на робочому місці має бути відображений у табелі обліку робочого часу; 3) затребувати у працівника письмове пояснення причини відсутності на роботі. Цю вимогу роботодавець може оформити наказом, у якому слід встановити строк, достатній для підготовки подібних пояснень. Наказ необхідно довести до відома працівника під підпис. Якщо працівник відмовляється дати пояснення щодо вчиненого проступку, про це складається відповідний акт; 4) якщо працівник не з`являється на роботу протягом декількох днів і не повідомляє про причину своєї відсутності, необхідно надіслати за його домашньою адресою лист із повідомленням про вручення, у якому вимагати надання пояснень у письмовій формі. У разі відмови працівника дати пояснення щодо своєї відсутності на роботі, складається відповідний акт; 5) додержати строки застосування звільнення за прогул. Таке стягнення може бути застосоване не пізніше одного місяця із дня виявлення прогулу, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням у відпустці, і не пізніше шести місяців із дня його вчинення; 7) отримати згоду профспілкового органу на звільнення працівника за прогул на підставіп.4 ст.40 КЗпП України; 8) видати наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, з яким ознайомити працівника під підпис. Якщо працівник відмовляється розписатися про своє ознайомлення з наказом, про це потрібно скласти відповідний акт. Наказ (розпорядження) і пояснювальна записка працівника або відповідний акт про відмову давати пояснення поміщаються в особову справу працівника; 9) у день звільнення провести з працівником остаточний розрахунок і видати копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку.

Так на підтвердження підстав для звільнення позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП відповідачем було надано копії складених актів про відсутність на роботі позивача від 29.04.2021 року, 30.04.2021 року, 05.05.2021 року, 06.05.2021 року, 07.05.2021 року, повідомлення голови ліквідаційної комісії № 4 від 06.05.2021 року. Разом з тим прохання про отримання пояснень від позивача про причини незнаходження на роботі були запитані відповідачем 17.05.2021 року та надіслані поштою, та вже через 4 дні, а саме 21.05.2021 року було винесено розпорядження № 199/02-03 та наказ про звільнення позивача. Службове розслідування щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці не призначалось та не проводилось. Акт про відмову позивача щодо надання пояснень відсутній, з актами про відсутність на робочому місці позивач не ознайомлювався. Інших доказів підтвердження відсутності позивача на робочому місці стороною відповідача не надано.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення може бути підставною для скасування дисциплінарного стягнення (постанова ВС від 19.09.2018 у справі № 367/8110/15-ц).

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Контракту з керівником комунального підприємства, що перебуває у власності територіальної громади міста Вилкове від 03.01.2018 року Директор зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію Підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його діяльність, ефективне використання і зберігання закріпленого за Підприємством майна Ради, а Рада зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Директора.

Згідно п.п. 5.2.4 п.5 Контракту, контракт припиняється (розривається) з ініціативи Директора до закінчення терміну дії Контракту у випадках, передбачених статтею 39 КЗпП України.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

За положеннями частини 3 ст. 38 цього Кодексу, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Верховний суд України у Постанові від 31.10.2012 року у справі за № 6-120цс12 виклав наступну правову позицію: за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

В подальшому питання про те чи були наявні або відсутні порушення трудового законодавства переходять в судовий спір у межах якого відповідні обставини підлягають доказуванню.

Причину свого звільнення вказано позивачем у заяві від 21.04.2021 року, а саме за власним бажанням відповідно до ст. 39 КЗпП на підставі наведеної у частині третьої статті 38 КЗпП. Заборгованість з виплати заробітної плати є одними з порушень законодавства про працю.

Згідно частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо зміни формулювання звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП на ст. 39 КЗпП.

Суд задовольняє також вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми вихідної заборгованості позаробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Згідно довідки № 83 від 04.06.2021 року наданої головою ліквідаційної комісії КП «Вилківський міськводоканал» встановлено, що заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі КП «Вилківський міськводоканал», станом на 01.06.2021 року становить 61 255 гривень 20 копійка, /а.с. 38/.

Відповідно довідки №84 від 04.06.2021 року про середню заробітну плату, виданої Головою ліквідаційної комісії КП «Вилківський міськводоканал» встановлено, що середня заробітна плата ОСОБА_1 на підприємстві КП «Вилківський міськводоканал» за останні два місяці становить 14 000 гривень 00 копійок, /а.с. 39/.

Як вбачається з копії колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради на 2018-2023 р.р. (яка міститься в матеріалах рівнозначної цивільної справи) при припиненні трудового договору на підставі ст. 38 ст. 39 КЗпП України у випадку порушення власником або уповноваженим їм органом законодавства про працю України, колективного договору або трудового договору - працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного заробітку (п. 2.10 Розділу ІІ). Виплату заробітної плати погоджено проводити не менше двох разів на місяць (п. 3.9 Розділу ІІІ). На відповідному підприємстві встановлено п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю робочого часу 40 годин у тиждень (п.3.16 Розділу ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, як встановлено в ході розгляду справи та не оспорено відповідачем, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати станом на день звільнення становить 61 255 гривень 20 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки по день ухвалення рішення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, за загальним правилом, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком із звільненим працівником, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що в день звільнення позивачу не було виплачено належні до сплати суми, суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно зі ст.117 КЗпП України компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку працівника за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

З врахуванням вищенаведеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку:

-з 22 травня 2021 року 7 днів; - червень 2021 року 22 днів, - липень 2021 року 22 дні; - серпень 2021 року 22 дні; - вересень 2021 року 22 день; - жовтень 2021 року 21 днів; - листопад 2021 року 22 дні; грудень 2022 року 23 дні; - січень 2022 року 19 днів; - лютий 2022 року 20 днів; - березень 2022 року 23 дні; - квітень 2022 року 21 день; - травень 2022 року 22 дні; - червень 2022 року 22 дні; - липень 2022 року 21 день; серпень 2022 року 23 день; - вересень 2022 року 22 днів; - жовтень 2022 року 21 день; - листопад 2022 року 22 дні; - грудень 2022 року 22 днів; - січень 2023 року 22 дні; - лютий 2023 року 20 днів; - березень 2023 року 5 днів. Загальна кількість днів склала 466 днів.

З врахуванням вищенаведеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі в розмірі 171 683 гривень 72 копійки за 466 робочих днів, що збігли з моменту звільнення позивача до моменту ухвалення судового рішення (190,80 грн./день (а саме квітень 2021 року 22 робочих дня, травень 2021 року 16 робочих дня = 38 робочих днів; 14 000,00 гривень заробітна плата за два останні місяці перед звільненням/38 робочих дня =368,42 гривень в день) ? 466 дні). Середній заробіток розрахований згідно інформації наданої КП «Вилківський міськводоканал» щодо виплат заробітної плати ОСОБА_1 .

Інших належних та допустимих доказів, відповідно до яких суд мав би можливість здійснити вирахування суми середнього заробітку та, відповідно, загального розміру заявлених позивачем до стягнення сум, суду не надано.

Щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» (станом на момент спірних правовідносин), колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді.

Відповідно до колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом комунального підприємства «Вилківським міськводоканал» Вилківської міської ради на 2018-2023 роки, укладеного між Роботодавцем, в особі директора комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, який діє на підставі Статуту і уповноважений представляти інтереси власника, з однієї сторони та уповноваженим представником трудового колективу комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» в особі Передері О.І. встановлено, що договір укладений для регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних інтересів на підприємстві (організації, установі), взаємного узгодження інтересів Працівників та Роботодавця.

Згідно п. 2.10 Розділу ІІ Колективного договору встановлено, що при припиненні трудового договору на підставі (ст.38, ст. 39 КЗпП України) працівнику виплачується вихідна допомога в розмірі не менше тримісячного заробітку.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна), заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, враховуючи, що середньоденна сума виплати, виходячи з вищенаведеного розрахунку, становить 368,42 грн., суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає вихідна допомога в розмірі 20 999 гривень 94 копійки.

Щодо клопотання позивача про притягнення до відповідальності голову ліквідаційної комісії КП "Вилківський міськводоканал" за порушення трудового законодавства, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом № 877-V, дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу.

З аналізу частини четвертої-п`ятої статті 2 Закону № 877-V вбачається, що органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю) керуються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Спеціальним законом, який відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є КЗпП України, зокрема, Глава XVIII "Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю".

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

З огляду на вищевикладене, клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, враховуючи відсутність відзиву та заперечень з боку відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати у розмірі 1 відсотка судового збору від загального розміру задоволених позовних вимог майнового характеру по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення виплати заробітної плати за один місяць слід допусти до негайного виконання.

На підставі ст. 43 Конституції України, п. 1 ст. 40, ст. ст. 47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про колективні договори і угоди», та керуючись ст. ст. 2, 12-13, 80-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 з Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради з п.4 ст. 40 КЗпП України «за прогули без поважних причин» на «звільнено за ст. 39 КЗпП України».

Стягнути з комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, (, вул. Різдвяна, 30, м. Вилкове Ізмаїльського району Одеської області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 :

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 61 255 гривень 20 копійка;

- середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення з 24.05.2021 року по 07.03.2023 року в розмірі 171 683 гривень 72 копійок, з подальшим утриманням зі вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів;

- вихідну допомогу у розмірі зазначеному у Колективному договорі між адміністрацією і трудовим колективом Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради на 2018-2023 р.р, а саме 20 999 гривень 94 копійок з подальшим утриманням зі вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, (, вул. Різдвяна, 30, м. Вилкове Ізмаїльського району Одеської області) на користь держави судовий збір в сумі 2 539,39 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з Комунального підприємства «Вилківський міськводоканал» Вилківської міської ради, (, вул. Різдвяна, 30, м. Вилкове Ізмаїльського району Одеської області) - середнього заробітку за один місяць в сумі 7 368,40гривень, за вирахуванням податків та зборів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 17.03.2023 року.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан