Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/3770/21
Провадження №2/552/455/23
У Х В А Л А

30.01.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Іщенко Р.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 26 квітня 2021 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

У позовній заяві зазначив, що з 26 січня 2008 року по 14 лютого 2017 року він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Але з січня 2021 року і до даного часу неповнолітній ОСОБА_3 проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере.

Тому позивач просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина, ОСОБА_3 , стягнутих рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року у справі №644/9898/16-ц. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа № 644/3770/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Після цього справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено продовжувати в загальному позовному провадженні. Тому суд вирішив перейти до розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Відповідач відзиву на позов не надала, але звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На обґрунтування клопотання зазначила, що дитина, ОСОБА_3 , постійно проживає з нею, а не з позивачем. Дійсно, місце проживання дитини зареєстровано з батьком. Але проживає син з нею.

Деякий час син мешкав з батьком та бабусею. Однак це проживання носило тимчасовий характер. Нерегулярне проживання дитини з матір`ю не свідчить про їх окреме проживання.

Аліменти на утримання сина позивач сплачував безпосередньо на банківську картку сина. Вказані кошти використовувались сином на власний розсуд. Відповідач до цих коштів відношення не мала.

З червня 2022 року вона з сином є внутрішньо переміщеними особами. Стали на облік в управлінні соціального захисту і отримують державні виплати.

На підставі викладеного відповідач вважає, що між сторонами відсутній спір, та просить закрити провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Звернувся до суду з заявою, у якій просив справу розглянути за його відсутності. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року (справа № 522/8782/16-ц, провадження № 61-21649св19), сама по собі сплата відповідачем заборгованості за житлово-комунальні послуги після ухвалення судом першої інстанції рішення за наслідками вирішення спору, та його оскарження відповідачем в апеляційному порядку, не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, а тому апеляційний суд не мав визначених процесуальним законом підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення і закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Звертаючись до суду з клопотаннями про закриття провадження у справі, відповідач ОСОБА_2 посилалась на те, що дитина проживає з нею, а не з батьком, з яким проживала лише тимчасово.

Проте, з цього вбачається, що між сторонами виник спір щодо участі батьків в утриманні дитини.

При цьому позивач посилається на те, що син проживає з ним, а відповідач участі в утриманні дитини не бере.

Відповідач в свою чергу посилається на те, що син проживає з нею, а відповідно, на відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача та для стягнення аліментів з неї.

Зазначене свідчить про те, що між сторонами виник спір щодо участі їх обох в утриманні дитини.

Таким чином підстави для закриття провадження відсутні.

Тому в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору необхідно відмовити.

Керуючись ст. 255, 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини у зв`язку з відсутністю спору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий О.А.Самсонова