К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2023 року місто Київ

справа № 760/20355/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/551/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс"; державного підприємства "Національні інформаційні системи" на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", ОСОБА_2 , державного підприємства "Національні інформаційні системи" про зняття обтяження з рухомого майна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", ОСОБА_2 , ДП "Національні інформаційні системи" про зняття обтяження з рухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2016 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , колір білий, 2001 року випуску.

2 липня 2021 року позивач вирішив продати автомобіль, однак звернувшись до адміністратора сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, йому стало відомо, що 15 травня 2021 року реєстратором ДП "Національні інформаційні системи" було зареєстроване приватне обтяження на його автомобіль на підставі договору відступлення прав вимоги від 26 серпня 2020 року. Обтяжувачем є ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", а боржником - ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що на момент придбання ним автомобіля, у реєстрі не було жодного обтяження, а тому він є добросовісним набувачем транспортного засобу, на якого таке обтяження не може розповсюджуватися. Крім того, ОСОБА_2 ніколи не була власником цього автомобіля і не має до нього жодного відношення.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд прийняти рішення, яким вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 28859353 про обтяження рухомого майна - автомобіль марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , колір білий, 2001 року випуску, внесений реєстратором ДП "Національні інформаційні системи" від 13 травня 2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 рокупозов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано приватне обтяження № 28859353, внесене 13 травня 2021 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, у вигляді заборони відчуження транспортного засобу автобуса марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , колір білий, 2001 року випуску. Стягнуто в рівних частинах з ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до статті 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Позивач набув право власності на автомобіль у січні 2016 року та на час реєстрації права власності на спірний автомобіль відомості про нього не перебували в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому внесений державним реєстратором запис щодо заборони відчуження рухомого майна від 13 травня 2021 року обмежує право позивача на розпорядження транспортним засобом і підлягає скасуванню. При цьому ДП "Національні інформаційні системи" не відслідковує порушення прав власників, а тому фактично відповідачем у справі не є.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що він не надавав жодного дозволу на продаж спірного транспортного засобу, не зрозумілим є обставини перебування автомобіля у власності ОСОБА_1 або ОСОБА_3 , оскільки зобов`язання боржника ОСОБА_2 за кредитним договором не виконані. Позивач не є добросовісним набувачем, оскільки заставодавець ОСОБА_2 порушив вимоги частини 2 статті 17 Закону України "Про заставу".

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ДП "Національні інформаційні системи" також подало апеляційну скаргу у якій, посилаючись неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що ДП "Національні інформаційні системи" не порушувало права позивача і не є належним відповідачем у справі. Позивач обрав неналежний спосіб захисту, який не передбачений законодавством і який неможливо виконати з огляду на встановлену процедуру скасування записів про обтяження, передбачену Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2014 року № 830.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ДП "Національні інформаційні системи" - Лісовський М.Л. в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що у січні 2016 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , колір білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 73506708 від 2 липня 2021 року державним реєстратором ДП "Національні інформаційні системи"зареєстровано приватне обтяження рухомого майна, запис № 28859353, на підставі договору про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н, виданий 26 серпня 2020 року, видавник: ТОВ "Фінанс Проперті Груп", звернення стягнення лист від 13 травня 2021 року, одним із об`єктів обтяження є автомобіль марки Iveco 35, номер кузова НОМЕР_1 , колір білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2001 року випуску, обтяжувачем якого вказано ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", а боржником - ОСОБА_2 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про заставу"та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини 2 статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про заставу"застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження, за винятком таких випадків:1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень.

Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).

Встановивши ненадання ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" належних доказів на підтвердження тієї обставини, що застава спірного транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час придбання автомобіля ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що останній є добросовісним набувачем і наявність обтяження порушує його право власності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що "належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)".

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини 2 статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) вказано, що: "кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18) зазначено, що: "дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку)".

З матеріалів справи убачається, що вимог про припинення обтяження (застави) позивач не заявляв, а позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження спірного автомобіля не передбачена чинним законодавством та є неефективним способом захисту, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 761/42510/17 (провадження № 61-14651св19).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що задоволення вимоги позивача про скасування запису № 28859353 про обтяження рухомого майна призведе до скасування обтяження інших транспортних засобів, які не є предметом цього спору.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 зроблено висновок, що "[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано".

Зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджує, що даний спір виник між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" щодо зняття обтяження зі спірного автомобіля, тому ДП "Національні інформаційні системи", ОСОБА_2 є неналежними відповідачами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП "Національні інформаційні системи", ОСОБА_2 необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи зазначене, з позивача на користь ТОВ "ФК "Еліт Фінанс"; ДП "Національні інформаційні системи" підлягає стягненню судовий збір за подання ними апеляційних скарг по 1 362 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс"; державного підприємства "Національні інформаційні системи" задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", ОСОБА_2 , державного підприємства "Національні інформаційні системи" про зняття обтяження з рухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (місто Київ, Солом`янська площа, 2; ) судовий збір в розмірі 1 362 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь державного підприємства "Національні інформаційні системи" (місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 4; ) судовий збір в розмірі 1 362 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 9 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді: