Справа №443/1506/22
Провадження №2/443/125/23
РІШЕННЯ

іменем України

24 лютого 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Чорненького Ярослава Богдановича подану в інтересах ОСОБА_1 до територіальної громади села Новошино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Чорненький Ярослав Богданович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, яке належало останній на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 11.03.1998 року №185.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новошино Жидачівського району Львівської області померла матір позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не залишала. Зазначає, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, оскільки шлюб між її матір`ю та батьком розірвано швидше. Позивачка вступила у володіння та управління спадковим майном, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини, однак своїх спадкових прав не оформила та не отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері.

У вересні 2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном.

Відтак, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.01.2023 року закрито підготовче провадження у справ та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Чорненького Я.Б. надійшла заява, згідно якого просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити..

Представник відповідача - Журавнівської селищної ради Львівської області у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомив про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви, а також просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно Серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Як вбачається із відомостей про розірвання шлюбу від 18.08.1993 року, який сформовано Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 - « ОСОБА_5 » (а.с.9).

Як видно із довідки Журавненської селищної ради №4020 від 17.11.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що проживала в селі Новошини Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , одна і таж особа (а.с.21).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області 21.12.1995 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №14188 від 13.03.2006 року (а.с.22).

Згідно довідки Журавненської селищної ради № 973 від 24.08.2022 року, ОСОБА_2 була постійно зареєстрована та проживала до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Новошии Жидачівського району Львівської області. У виконавчому комітеті Журавненської селищної ради заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалось. Її донька, ОСОБА_1 , вступила в управління спадковим майном після смерті своєї матері ОСОБА_2 , так як в 6-ти місячний термін з дня смерті матері провела поточний ремонт будинку, засадила та обробляла земельну ділянку біля спадкового будинку, та зібрала урожай (а.с.11).

Судом також встановлено, що заповіту ОСОБА_2 не залишала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №70171572 від 28.09.2022 року (а.с.12), а відтак спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що крім позивача, спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, оскільки шлюб між ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_4 розірвано 15.07.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70171581 від 28.09.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. №5 від 28.09.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну частку (пай) на території колишньої Журавненської селищної ради Жидачівського району Львівської області, у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця (а.с.23).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельна ділянка (пай), яка знаходиться на території Журавненської селищної ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у грудні 1995 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай), є довідка у правління у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.01.2022 року №97-13-0.22-132/0/293-22 (а.с.22), згідно якої видно, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Журавнівській селищній раді зареєстрований сертифікат Серія ЛВ №14188 від 13.03.2006 року на гр. ОСОБА_7 . Реєстраційний номер 669. Площа земельної ділянки - 1,89 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката рішення ХІІ сесії ІІ скл. Жидачівської районної ради від 11.03.1998 р.№185.

Крім того, як вбачається із довідки Журавнеської селищної ради №480 від 01.04.2022 року, розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №323 від 26.05.1997 року та схеми розташування земельних ділянок на території Журавненської селищної ради (а.с.15-20), ОСОБА_7 була включена у списки громадян, які претендують на середню земельну частку (пай) на території Журавненської седищної ради, згідно проекту роздержавлення та приватизації земельних ділянок, порядку розподілу земельних ділянок між громадянами та схеми поділу земель на земельні частки (паї).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Журавненської седищної ради, Стрийського району Львівської області.

Оскільки визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , та враховуючи те, що позивач у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР спадщину прийняла, суд вважає що позовна вимога щодо визнання за позивачем в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) на території Журавненської седищно ради Стрийського району Львівської області, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, яке належало останній на підставі рішення Жидачівської районної ради від 11.03.1998 року №185.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка