Ухвала

іменем України

09 березня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., представника стягувача адвоката Щасливого О.Р., розглянувши скаргу адвоката Щасливого Олексія Романовича, який діє в інтересах стягувача ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023 до суду звернувся представник стягувача адвокат Щасливий О.Р. зі скаргою на дії державного виконавця вищезазначеного органу виконавчої служби.

У скарзі зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 у справі № 336/3744/19 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини та на своє утримання.

Однак постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 у справі № 336/3744/19, з урахуванням ухвал від 21.01.2021 про виправлення описок, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020, задоволено позов ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 вказане судове рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

ОСОБА_2 умисно не виконує вищезазначену постанову Запорізького апеляційного суду, продовжує утримувати дитину за своїм місцем проживання, та взагалі позбавив матір інформації про дочку.

При цьому Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22.07.2022 видано виконавчий лист на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 у справі № 336/3744/19 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

Однак, 27.01.2023 Шевченківським ВДВС у м. Запоріжжі винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, в якому вказано, що відповідно до п. 7 .ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконання даного рішення не передбачає заходів примусового виконання.

Із вказаним рішенням представник стягувача не згодний, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішення боржником та перевірка виконання державним виконавцем. Однак такі дії не були вчиненні виконавцем.

Тому представник стягувача просить суд:

?визнати незаконними дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті до виконання виконавчого листа виданого 22.07.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі №336/3744/19, згідно з яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю за місцем її проживання: АДРЕСА_1 ;

?зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 22.07.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/3744/19, згідно з яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, представником стягувача заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із цією скаргою. В обґрунтування клопотання зазначає, що повідомлення державного виконавця отримано 11.02.2023. У строк, встановлений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», представник стягувача звернувся із скаргою до суду, однак ухвалою від 21.02.2023 скаргу було повернуто через відсутність доказів направлення копії скарги учасникам справи. Копії вказаної ухвали стягував ОСОБА_1 не отримувала, дізнавшись про ухвалу з відкритих джерел, та, усунувши недоліки, повторно звернулася до суду із скаргою.

В судове засідання боржник та державний виконавець не з`явилися.

Боржник був обізнаний про розгляд скарги, що підтверджується довідкою про доставлення СМС-повідомлення, крім того, копія скарги на виконання вимог ч. 4 ст. 183 ЦПК України направлялася боржникові представником стягувача.

Державний виконавець Ю. Кабаченко надіслала суду клопотання про відкладення судового засідання через те, що копію скарги вона отримала 08.03.2023 та не встигла детально ознайомитися із нею, написати відзив та направити його сторонам.

Як визначено ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, враховуючи, що боржник та державний виконавець були обізнані про дату, час і місце судового засідання, їх неявка не перешкоджає судовому розгляду скарги.

В судовому засіданні представник стягувача підтримав скаргу, просив суд її задовольнити.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши долучені до скарги докази, суд доходить таких висновків.

Так, суд знаходить слушними доводи клопотання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, а тому вказаний строк підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020 у справі № 336/3744/19 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини та на своє утримання.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 у справі № 336/3744/19, з урахуванням ухвал від 21.01.2021 про виправлення описок, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2020, задоволено позов ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2021 вказане постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.

На теперішній час рішення про визначення місця проживання відповідачем добровільно не виконано.

22.07.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 23.12.2020 у справі № 336/3744/19 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

27.01.2023 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кабаченко Ю.Ю. складено повідомлення про повернення на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання як такого, оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

З таким рішення державного виконавця суд не може погодитися, з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Так, у статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 4 Закону "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частинами першою-третьою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

У Законі України «Про виконавче провадження» передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення (стаття 63 Закону).

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Безспірно, що встановлення судом місця проживання дитини з одним з батьків породжує обов`язок другого батька виконати таке рішення, та у разі знаходження дитини з ним, передати дитину для постійного проживання з матір`ю.

Відповідно до положень ст. 63 зазначеного Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт.

Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таких дій, передбаченим чинним законодавством, державний виконавець не вчинив, а тому скарга представника стягувача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260-261, 353, 354, 450-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити адвокату Щасливому Олексію Романовичу строк на оскарження дій державного виконавця.

Визнати незаконними дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті до виконання виконавчого листа виданого 22.07.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі №336/3744/19, згідно з яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 22.07.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/3744/19, згідно з яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Є.С. Боєв