ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1165/21

Головуючий у першій інстанції Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/346/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Сенс-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс-Банк» (до перейменування - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні у зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса,-

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за Кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008 у розмірі 22650,23 грн та судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №700008048 в розмірі 67 841,48 грн, по процентам 4637,04 грн, пені в сумі 7124,26 грн, усього 79 602,78 грн.

30.09.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №52430238 з примусового виконання вказаного судового наказу, в якому 09.08.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що судовий наказ боржником не виконаний, відповідач продовжує користуватись грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, вказував, що він має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України

У зв`язку з цим просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6 148,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 16 501,59 грн, що загалом складає 22650,26 грн за період з 01.09.2018 по 01.05.2021.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до АТ "Альфа-Банк", в якому просив стягнути з АТ "Альфа-Банк" на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 48 413,43 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 110 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 15756,65 доларів США за Кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008.

04.02.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження № 64385936 за вказаним виконавчим написом та звернуто стягнення на його заробітну плату та доходи.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021, яке набрало законної сили, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим постановою приватного виконавця від 15.07.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 110 завершено.

15.07.2021 та 21.07.2021 приватним виконавцем повернуто ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 140 497,49 грн та 39 742,40 грн відповідно, як надмірно стягнуті в межах виконавчого провадження.

Проте, частина примусово стягнутих з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження коштів у розмірі 48 413,43 грн була перерахована стягувачу АТ "Альфа-Банк" і на вимогу ОСОБА_1 у добровільному порядку не повернута

Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ "Альфа-Банк" у судовому порядку вищезазначені кошти як безпідставно набуті.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову АТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні, у зв`язку із визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Стягнуто з АТ "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 48 413,43 грн, судовий збір у розмірі 908 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс-Банк» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Альфа-Банк» безпідставно набутих коштів та судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, зменшити стягнення із АТ «Альфа-Банк» судових витрат на правничу допомогу із 30 000 грн до 15 000 грн, посилаючись на незаконність судового рішення, його необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що АТ «Альфа-Банк» отримав кошти у розмірі 48 413,43 грн не безпідставно, а на підставі виконавчого напису та дійсного кредитного договору № 700008048 від 28.07.2008. Договірний характер правовідносин, що існували між сторонами на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Зазначає, що кошти у розмірі 48 413,43 грн було перераховано до набрання законної сили рішенням, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно правова підстава існувала.

Вважає, що визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для застосування наслідків ст. 1212 ЦК України.

Звертає увагу на те, що до АТ «Альфа-Банк» не надходило клопотання про стягнення із АТ «Альфа-Банк» витрат на правничу допомогу, у зв`язку із чим, АТ «Альфа-Банк» було позбавлене можливості скористатися своїм правом та надати клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Указує, що позовна заява про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні, у зв`язку з визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, а також відзив на позовну заяву є шаблонними документами, підготовка яких не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою. Судова практика з питань визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у подібних правовідносинах є сталою. Адвокат у судові засідання не з`являвся, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому послуга із представництва інтересів ОСОБА_1 в суді не надавалася.

Уважає, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю виконаної роботи та непропорційними до предмета спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що оскільки виконавчий напис №110 рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню, а 15.07.2021 постановою приватного виконавця Палігіна О.В. завершено виконавче провадження, то банк не має права утримувати в себе 48413,43 грн, стягнуті за ним.

Уважає, що первісний і зустрічний позов виникли з вини банку. Якби не безпідставні первісні вимоги, завідома незаконне звернення банку до нотаріуса за виконавчим написом та безпідставне примусове стягнення у виконавчому провадженні, то у ОСОБА_1 не виникло б потреби звертатися до адвоката для захисту своїх прав та інтересів.

Указує, що за ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на неї судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову АТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не оскаржується, та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 АТ "Альфа-Банк" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 48 413,43 грн та розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий напис № 110 від 21.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованості за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, укладеним між ним та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступником, якого є АТ «АЛЬФА-БАНК»), грошових коштів в сумі 15756, 65 доларів США, що еквівалентно 444 337,53 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті з ОСОБА_1 на підставі вказаного виконавчого напису кошти у розмірі 48413,43 грн 43, які були перераховані АТ «Альфа-Банк», підлягають поверненню шляхом їх стягнення відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як такі, що отримані АТ «Альфа-Банк» безпідставно, оскільки правова підстава їх стягнення та перерахунку банку, а також їх отримання останнім відпала.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено нотаріальний напис, зареєстрований в реєстрі за № 110, яким запропоновано стягнути на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, який укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 , за період з 01.09.2017 по 01.09.2020.

Сума заборгованості складається з:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 914 доларів США 78 центів;

- прострочена заборгованість за відсотками та комісією 6 841 доларів США 87 центів;

- сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 1500 грн.

Загальна сума заборгованості 15 756 доларів США 65 центів (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 444 337,53 грн та 1500 грн (а.с. 39).

04.02.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження № 64385936 з виконання вказаного виконавчого напису. У межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про передачу ВД на виконання до підприємства, постанови, організації (а.с. 40-44).

Як вбачається з інформації приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. по ВП № 64385936 були стягнуті, зокрема, наступні суми (а.с. 53 зворот):

- кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача 23 721 грн 87 коп. 11.03.2021 перераховано АТ «Альфа-Банк»;

- кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача 24 691 грн 56 коп. 27.02.2021 перераховано АТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_1 15.07.2021 повернуто помилково або надмірно стягнуту суму боргу в розмірі 140 497 грн 49 коп., 21.07.2021 39 742 грн 40 коп.

Заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 січня 2021 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., який зареєстрований в реєстрі за №110 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» грошових коштів в сумі 15 756, 65 доларів США, що еквівалентно 444 337 грн 53 коп. та 1 500 грн витрат за вчинення виконавчого напису (а.с. 45-50, 69-75).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 15.07.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 110, виданого 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. закінчено на підставі п. 5 ч.1 ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 51).

15.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. повернуто ОСОБА_1 стягнуті грошові кошти у розмірі 140497,49 грн, а 21.07.2021 у розмірі 39 742,40 грн (а.с. 54).

25.08.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою до АТ «Альфа-Банк», в якій просив повернути йому отримані банком за виконавчим провадженням кошти в сумі 48 413,43 грн на його банківський рахунок (а.с. 55).

03.09.2021 АТ «Альфа-Банк» надало відповідь на заяву ОСОБА_1 від 25.08.2021, де зазначило, що для вирішення питання перерахування/повернення грошових коштів необхідно звернутися безпосередньо до органів державної виконавчої служби/приватного виконавця, котрими здійснювалося виконавче провадження (а.с. 56).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У справі встановлено, що вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В виконавчий напис від 21.01.2021, зареєстрований за реєстровим номером № 110, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за укладеним між ними кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, у сумі 15756,65 доларів США, що еквівалентно 444 337,53 грн, судом визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення.

Відтак, районний суд дійшов вірного висновку, що стягнуті з ОСОБА_1 на виконання вказаного виконавчого напису кошти у розмірі 48 413,43 грн, які були перераховані стягувачеві АТ «Альфа-Банк», підлягають поверненню шляхом їх стягнення у відповідності до положень ст. 1212 ЦК України, як такі, що отримані АТ «Альфа-Банк» безпідставно, оскільки правова підстава їх стягнення та перерахунку банку, а також їх отримання останнім відпала.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20, згідно якої набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги банку про те, що визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для застосування наслідків ст. 1212 ЦК України.

Послання в апеляційній скарзі на те, що договірний характер правовідносин (наявність дійсного кредитного договору № 700008048 від 28.07.2008) , що існували між сторонами на підставі, яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування положень частини 1 статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки правовою підставою для стягнення спірних коштів з ОСОБА_1 був саме виконавчий напис нотаріуса, який визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Перерахування коштів у розмірі 48 413,43 грн до набрання законної сили рішенням, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тобто, як зазначає банк за наявності правової підстави, не міняє правової природи застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України.

Однак апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги АТ «Сенс Банк», що стосуються розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ( далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступивши від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі здійснював адвокат Писаренко О.О. на підставі ордеру про надання правової допомоги серії АА № 1147356 від 18.10.2021 та договору про надання правничої допомоги №18/10 від 18.10.2021 (а.с. 76, 119-120).

Так, відповідно до п.1 договору про надання правничої допомоги №18/10 від 18.10.2021 адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу в виді наведених в цій статті юридичних послуг, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та сплатити за них адвокату плату:

А) нормативне та фактичне обґрунтування, складання зустрічної позовної заяви, збір необхідних документів, подання до суду позову про стягнення з АТ «Альфа-банк» безпідставно набутих сум у виконавчому провадженні за виконавчим написом №110 від 21.01.2021 нотаріуса Личука Т.В. внаслідок визнання судовим рішенням цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню;

Б) вивчення позовної заяви АТ «Альфа-банк» у справі №743/1165/21 Ріпкинського районного суду Чернігівської області та доданих до неї доказів, нормативне та фактичне обґрунтування, складання необхідних клопотань та/чи відзиву на позов, збір необхідних документів, подання до суду процесуальних документів на обґрунтування заперечень проти позовних вимог АТ «Альфа-банк»;

В) представництво клієнта в суді першої інстанції у справі за вказаними позовними заявами (далі Справа);

Г) складання й надсилання адвокатських запитів про збір доказів у справі (за необхідності);

Д) вивчення/дослідження отриманих до та під час розгляду справи документів/інформації із них та складання і подання відповідних заяв/пояснень/документів в інтересах клієнта;

Е) нормативне та фактичне обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом першої інстанції чи апеляційним судом, що призвело до ухвалення незаконного рішення чи постанови у справі;

Є) складання, підписання та надсилання апеляційної та/чи касаційної скарги на рішення/постанову у справі чи відзиву на такі скарги з необхідними додатками.

Пунктом 8 вказаного Договору зазначено, що клієнт сплачує фіксований гонорар за послуги по ст. 1 цього договору в розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) без ПДВ авансом. Гонорар не підлягає зміні в залежності від обсягу фактично наданих послуг за ст.1 цього договору та часу роботи адвоката для їх надання.

Відповідно до акту про надання правничої допомоги від 23.02.2022 (а.с. 121) адвокатом за договором №18/10 від 18.10.2021 надана клієнту правнича допомога:

1. нормативне та фактичне обґрунтування, складання зустрічної позовної заяви, збір документів та подання до суду позову про стягнення з АТ «Альфа-банк» безпідставно набутих сум у виконавчому провадженні за виконавчим написом №110 від 21.01.2021 нотаріуса Личака Т.В.;

2. вивчення позовної заяви АТ «Альфа-банк» та доданих доказів, нормативне та фактичне обґрунтування, складання відзиву на позов у справі №743/1165/21;

3. складання і подання процесуальних заяв в інтересах клієнта;

4. представництво клієнта в суді першої інстанції у справі №743/1165/21 за первісним та зустрічним позовом.

Відповідно до звіту про виконання правничої допомоги станом на 23.02.2022 адвокатом виконані наступні роботи (послуги):

- вивчення документів щодо отримання, сплати, дострокового стягнення кредиту, звернення стягнення на предмет застави 18.10.2021 1,5 год.;

- вивчення документів щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №110 та примусового стягнення за ним 18.10.2021 1 год.;

- вивчення документів щодо повернення стягнених сум при завершенні виконавчого провадження №64385936 18.10.2021 0,5 год.;

- обговорення і запит у клієнта додаткових документів та відомостей щодо спору 18.10.2021 0,25 год.;

- аналіз обставин спору щодо взаємних розрахунків при завершенні виконавчого провадження №64385936 18.10.2021 1,5 год.;

- застосування законодавства до спірних відносин повернення безпідставно стягнених коштів 18.10.2021 0,5 год.;

- вивчення судової практики щодо повернення безпідставно стягнених коштів 18.10.2021 1,5 год.;

- фактичне й нормативне обґрунтування зустрічного позову про стягнення безпідставно стягнених коштів 18.10.2021 3,5 год.;

- виготовлення та посвідчення копій, підготовка пакета документів для подання позову до суду 18.10.2021 0,75 год.;

- відправлення позову до суду 19.10.2021 0,5 год.;

- складання клопотання про допуск в електронну справу адвокатом та відкладення розгляду справи 29.10.2021 0,15 год.;

- складання клопотання про відкладення розгляду справи 18.12.2021 0,15 год.;

- вивчення позовної заяви АТ «Альфа-банк» про стягнення % інфляції та річних і доданих документів 19.10.2021 1 год.;

- фактичне й нормативне обґрунтування відзиву на первісний позов про стягнення сум 18.10.2021 2,5 год.;

- виготовлення та посвідчення копій, підготовка пакета документів для подачі до суду з відзивом 19.10.2021 0,75 год.;

- виїзд до Ріпкинського районного суду Чернігівської області і представництво клієнта в судовому засіданні 16.02.2022 9 год.;

- складання заяви про розподіл гонорару в складі судових витрат та збір документів на їх документальне підтвердження для надсилання до суду 23.02.2022 0,4 год.

Всього годин 25,45 год. Всього гонорару: 30 000 грн (а.с. 122).

ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_2 за договором №18/10 від 18.10.2021 за юридичні послуги 30 000 грн, що вбачається з квитанції №18/10 від 18.10.2021 (а.с. 123).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Розподіляючи витрати ОСОБА_1 , понесені ним на професійну правничу допомогу, колегія суддів уважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, оскільки вони не відповідають критерію розумної необхідності.

Зі звіту про виконання правничої допомоги вбачається, що 18.10.2021 ОСОБА_2 на вивчення, аналіз та складення документів витрачено 13,5 год, що є явно неспівмірними із складністю даної справи.

Згідно ухвали Ріпкинського районного суду від 16.02.2022 ОСОБА_1 та його адвокат до суду не з`явилися, від ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його та ОСОБА_1 відсутність, що суперечить твердженням про виїзд до Ріпкинського районного суду Чернігівської області і представництво клієнта в судовому засіданні 16.02.2022 протягом 9 год (а.с.111-112).

Із протоколу судового засідання №914002 від 22.09.2022 вбачається, що адвокат Писаренко О.О. брав участь в судовому засіданні Ріпкинського районного суду Чернігівської області тривалістю 20 хвилин (а.с.145-147).

Із протоколу судового засідання №995588 від 26.10.2022 вбачається, що адвокат Писаренко О.О. брав участь в судовому засіданні Ріпкинського районного суду Чернігівської області тривалістю 25 хвилин (а.с.160-164).

Отже, в загальному представництво інтересів ОСОБА_1 в судових засіданнях адвокатом Писаренком О.О. тривало 45 хвилин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сума гонорару в розмірі 30 000 грн є неспівмірною із складністю справи та наданими адвокатом Писаренком О.О. послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 15000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс-Банк» задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні у зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса залишити без змін.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року в частині визначених до стягнення з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу змінити, зменшивши їх суму з 30 000 грн до 15 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко