Справа № 357/7529/21 Головуючий 1 інстанція- Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/824/1530/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2022 року задоволено частковозаяву представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Кузьменка Є.А. і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесенні витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів.

Скарга мотивована невірною оцінкою судом наведених відповідачкою аргументів про неспівмірність витрат. Зокрема, суд не врахував відсутність у справі детального опису робіт, виконаних адвокатом Кузьменком Є.А. по справі, що унеможливлює встановлення обсягу виконаних робіт та витраченого на це часу (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18. Фіксований розмір гонорару 15000 грн. не може вважатися таким описом. Окрім того, суд не взяв до уваги та не дав оцінки доводам відповідачки щодо відсутності попередньої оплати послуг у розмірі 6000 грн., квитанція про що відсутня. Як і відсутні рахунок-фактура та договір про надання правової допомоги, що згідно позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20 є підставою для відмови у відшкодуванні витрат. Судом не застосована практика ЄСПЛ.

Позивачка ОСОБА_2 в особі представника адвоката Кузьменка Є.А. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване додаткове рішення і правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн., а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на

- 2 -

вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Павлецька М.А. (представництво за дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги і довіреністю а.с.60-61)належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану у апеляційній скарзі електронну адресу адвоката Павлецької М.А. судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Кузьменко Є.А. повідомлені про розгляд справи, що стверджується направленою на електронну адресу адвоката Кузьменко Є.А. судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із наявності передбачених ст.270 ЦПК України підстав щодо відшкодування понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу.

При цьому суд виходив із доведеності факту понесення таких витрат позивачкою, якіпідтверджені належними та допустимими доказами, та необхідністю їх відшкодування пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на проведення експертизи, залучення встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, та має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт(ч.ч.6,7 ст.139 ЦПК України).

Згідно приписів частин 1 - 6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання

- 3 -

правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладдаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, за змістом даної норми підставою для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу є сукупність певних обставин: по-перше, подання заінтересованою стороною доказів (договорів, рахунків тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, наявність заяви сторони про відшкодування судових витрат, зробленої нею до закінчення судових дебатів.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення. Усунуто перешкоди у реалізації ОСОБА_2 права власності, шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

- 4 -

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2022 року визнана неподаною та повернута скаржниці.

Інтереси позивачки ОСОБА_2 в ході розгляду справи на підставі відповідного договору про надання правничої допомоги № 15-К від 27 жовтня 2021 року (з додатком № 1 від 27 жовтня 2021 року) представляло Адвокатське об`єднання «Кузьменко, Діденко та партнери» в особі адвоката Кузьменка Є.А.

Відповідно до додатку № 1 від 27 жовтня 2021 року до договору № 15-К про надання правової допомоги вартість послуг складає 15000 грн.

Позивачка ОСОБА_2 зазначила попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. у окремій заяві, поданій до суду першої інстанції, а також представник позивачки адвокат Кузьменко Є.А. зробив відповідну заяву до закінчення судових дебатів про відшкодування витрат та протягом протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подав відповідні докази про витрати на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_2 здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., що підтверджується копію квитанції до прибуткового касового ордера № 30 від 16 лютого 2022 року на суму 15000 грн.

За таких обставин з урахуванням доведеності понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, співмірність виконаних робіт (правничих послуг), часом та обсягом наданих послуг, суд вірно стягнув на користь позивачки витрати на правничу допомогу прпорційно розміру задоволених вимог у сумі 7500 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки судом наведених відповідачкою аргументів про неспівмірність витрат, зокрема неврахування судом відсутності у справі детального опису робіт, виконаних адвокатом Кузьменком Є.А. по справі, що унеможливлює встановлення обсягу виконаних робіт та витраченого на це часу (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18), а фіксований розмір гонорару 15000 грн. не може вважатися таким описом, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Судом встановлено, що у додатку № 1 від 27 жовтня 2021 року до договору № 15-К про надання правової допомоги встановлена фіксована сума винагороди адвоката у розмірі 15000 грн.

Це по-перше.

По-друге, встановлення у договорі фіксованої суми винагороди адвоката відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та цивільного процесуального закону. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

І по-третє, вказаний розмір гонорару є співмірним та відповідає предмету спору.

Наведене у свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги про неможливість встановлення витрат на правничу допомогу та їх неспівмірність.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги та не дав оцінки доводам відповідачки щодо відсутності попередньої оплати послуг у розмірі 6000 грн., квитанція про сплату яких відсутня, як і відсутні рахунок-фактура, що згідно позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20 є підставою для відмови у відшкодуванні витрат надумані та безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою ОСОБА_2 здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., що підтверджується копію квитанції до прибуткового касового ордера № 30 від 16 лютого 2022 року.

Окрім того, відхиляючи дані доводи апеляційний суд звертає увагу на наступне.

- 5 -

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Дана норма кореспондується із приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, якавизначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № 178/1522/18.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Тобто вказана судова практика є незмінною.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового стягнення витрат на правничу допомогу, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

- 6 -

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: