Справа № 128/2195/22

РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільній сумісній власності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на 10/12 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 3,2227 га, кадастровий номер :03:001:0069; на частину земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0593 та на частину земельної ділянки площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594. Вважаючи себе єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої, він в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю. з відповідною заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 72/2021. 08.09.2022 він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 3,2227 га, кадастровий номер :03:001:0069, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Після перевірки переліку документів постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2022 нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0593 та на частину земельної ділянки площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594, співвласницею яких була ОСОБА_3 , оскільки з інформацією, що міститься у витязі з Державного реєстру речових прав про Державну реєстрацію права власності, вказані земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без визначення часток кожного співвласника. Оскільки іншим чином, крім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену часту померлого співвласника неможливо, він просить визначити, що частка ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0593 становить 1/3 частки; визначити, що частка ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594 становить 1/3 частки.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2022 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 ; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання 09.03.2023 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку.

В матеріалах справи міститься письмова заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шикунової А.О. про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Також в матеріалах справи наявна письмова заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, в заяві також зазначено, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 09.03.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Стрижавка померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 14.01.2021 (а.с. 6).

23.12.2016 було складено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2227 га, кадастровий номер :03:001:0069, яка знаходиться на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповідаю онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 9).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2022 убачається, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем Стрижавської селищної ради Медведською В.В. 16 березня 2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 85, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 10/12 часток житлового будинку під номером АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2022, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Стрижавської селищної ради Медведською В.В. 16 березня 2020 року, зареєстрованого у реєстрі за № 85, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 2/3 часток земельної ділянки загальною площею 3,2227 га, що розташована за адресою: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0069 (а.с. 12).

Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2022 № 201/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0593, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка залишилась після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на тій підставі, що оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, то визначити його часту у праві спільної сумісної власності неможливо, тому немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками (а.с. 14)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2022 № 202/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка залишалась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тій підставі, що оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками (а.с. 15).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2016 убачається, що власниками земельної ділянки загальною площею 0,2436 га, кадастровий номер :02:001:0594 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 16).

Згідно з копією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2016 убачається, що власниками земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :02:001:0593 є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 17).

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 (справа № 570/997/19) наголосив, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

За приписами статті 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом.

Як на обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки позбавляє його можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, що підтверджується відповідними відмовами у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласника у спільному сумісному майні.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 (справа № 570/997/19) вказав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 (справа № 640/13903/16-ц), від 20.06.2018 (справа № 266/5267/18), від 20.03.2019 (справа № 550/1040/16-ц), від 22.04.2020 (справа № 601/2592/18), від 22.04.2020 (справа № 127/23809/18), від 27.05.2020 (справа № 361/7518/16-ц), від 16.09.2020 (справа № 464/1663/18), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому, відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, її цивільна правоздатність на момент подачі позову до суду припинилася, що свідчить про неможливість визначення її частки у спільній сумісній власності на земельні ділянки з кадастровим номером :02:001:0594 та кадастровим номером :02:001:0593. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, у зв`язку зі смертю припинилася її цивільна правоздатність та дієздатність, суд не може вирішити питання про її права.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_1 не узгоджуються з вимогами законодавства та не є належним способом захисту порушених прав відповідно до статті 16 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Також слід зазначити, що позивач не позбавлений права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання за ним права власності в порядку спадкування.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-82, 89, 95, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільній сумісній власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 10.03.2023.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА