ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2940/22

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/475/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Гагаріна Т.О.), ухвалене у м. Ніжин ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.04.2007 року у розмірі 19002,17 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом 3996,10 грн; за відсотками за користування кредитом, за пенею 236,67 грн; за комісією 2877,12 грн а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 02.04.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, пені та комісії не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, комісії та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам які містяться в матеріалах справи, а саме анкеті-заяві від 02.04.2007 року в якій сторонами погоджена відсоткова ставка на рівні 24% річних та надано згоду на отримання кредитної картки « Універсальна». Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір є чинним та ніким не оспорюється. Позивач вважає що суд порушуючи принцип змагальності, однобічно, виступаючи на захист відповідача ухвалив оскаржуване рішення, звільнивши відповідача судовим рішенням від виконання взятих на себе зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені та комісії то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

По справі встановлено, що 02.04.2007 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки) відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку « Універсальну» з строком дії до липня 2008 року з встановленим кредитним лімітом 4000 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитом у розмірі 2 %.( а.с.18, 19 ) Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Розмір комісії з кредитного обслуговування 1.5% від суми заборгованості.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка 2 квітня 2007 року через касу Ніжинського відділення АТ КБ «ПриватБанк» зняла кошти з картки в сумі 3914 грн, іншого використання картки відповідачкою не було. В період з 26.06.2019 року по 8.11.2019 року відбувалось погашення заборгованості ( картка № НОМЕР_1 ), а саме 26.06.2019 року двома транзакціями по 500 грн, 25.07.2019 року 1000 грн, 16.10.2019 року 500 грн, 08.11.2019 року 1000 грн.( а.с. 13-17)

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до довідки банку по вказаній кредитній картці відбувались зміни кредитного ліміту 02.04.2007 4000,00; 15.01.2009 -3996,10; 06.04.2020- 0,00; 07.04.2020 - 0,00.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 11.08.2022 становить 20 976,78 грн , яка складається : з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 996,10 грн; заборгованості за простроченими відсотками 11 889,28 грн; пені 239,67 грн; комісії 2877,12 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пенею, комісією.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.04.2007 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від 02.04.2007 року, оскільки за умовами анкети-заяви позичальник в письмовому вигляді повинна була підтвердити факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку». Таких доказів суду не надано.

Наявна у матеріалах справи інформація про умови кредитування підписана відповідачкою 11.05.2019 року не може бути належним доказом укладення договору на певних умовах зазначених в ній в 2007 році. ( а.с.20-21)

Однак, в підписаній анкеті-заяві від 02.04.2007 року сторони погодили надання банком кредитних коштів на умовах сплати відсотків у розмірі 24 % на рік. Розмір комісії з кредитного обслуговування 1.5% від суми заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції помилково в своєму рішенні прийшов до висновку про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів про укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору на певних умовах, не надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки було встановлено до липня 2008 року включно, то відповідно банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) по липень 2008 року включно.

Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 24% річних є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України, але обмежені строком дії картки.

Так, з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 липня 2008 року загальна сума заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачкою становить 6811,54 грн з них заборгованість по тілу кредиту 3996,10 грн, відсотках 1296,96 грн, пені 559 грн, комісії 959,04 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що наявні Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, витяг з яких приєднано до матеріалів справи, не є тими, з якими була ознайомлена відповідачка ОСОБА_1 , то відсутні підстави для стягнення пені.

В анкеті-заяві підписаній відповідачкою сторони погодили нарахування комісії

у розмірі 1.5 % від суми заборгованості за кредитне обслуговування.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюютья законодавством України, нрмативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитногодоговору тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховентсва права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та заьезпечити виконання цивільних обов`язків, щозокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Таким чином, передбачене умовами кредитування нарахування комісії за кредитне обслуговування договору суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги банку в частині стягнення комісії є також незаконними та не підлягають задоволенню.

Такий висновок колегії суддів апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що після закінчення строку дії картки з карток які були відкриті на ім`я відповідачки банком списувались кошти на погашення кредитної заборгованості, а саме 26.06.2019 року двома транзакціями по 500 грн, 25.07.2019 року 1000 грн, 16.10.2019 року 500 грн, 08.11.2019 року 1000 грн. Загалом банком було списано кошти в сумі 3500 грн і зараховані банком на погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи зазначене вимоги банку щодо стягнення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню.

Сума списаних коштів з рахунків відповідачки перевищує розмір нарахованих відсотків , але враховуючи, що суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, то відсутні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та зменшення суми визначеної до стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: