Справа № 456/3811/22 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/3103/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Шрамка Р.Т. від 09 листопада 2022 року у справі за заявою Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року відмовлено Комунальному підприємству «Дрогобичводоканал» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з водопостачання через дворову водозабірну колонку.

Вказану ухвалу оскаржило КП «Дрогобичводоканал».

В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року.

Зазначають, що КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради надає споживачу ОСОБА_1 послуги з водопостачання через дворову водорозбірну колонку за адресою: АДРЕСА_1 . Споживач не користується засобом обліку води, відповідно нарахування здійснюється за нормами водоспоживання, на кількість зареєстрованих осіб. До заяви про видачу судового наказу було надано інформацію щодо споживача ОСОБА_1 станом на 01.10.2022р. Сума на яку подана заява про видачу судового наказу становить 28515,67 грн. В ухвалі суд першої інстанції вказав на необхідність долученим до заяви договору про надання відповідної послуги, чого не було зроблено. Проте, судом не було враховано, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Таким чином, на думку апелянта, посилання суду першої інстанції на відсутність договору як доказу того, що він був укладений безпосередньо з цією особою є необґрунтоване та суперечить правовим позиціям Верховного Суду. Щодо твердження суду першої інстанції про «неможливість встановити період, за який нарахована вказана заборгованість, а відтак перевірити чи пройшов строк, який перевищує позовну давність...», вважає його незаконним. Оскільки, із заявами про застосування судом позовної давності, як видно з ухвали, ніхто не звертався, а, отже, суд першої інстанції свідомо порушив право заявника. Звертають увагу на те, що в ухвалі суд вказує на відсутність доказів, що підтверджує повноваження представника, однак, заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 28515,67 грн. заборгованості на користь КП Дрогобичводоканал підписано і подано до Стрийського міськрайонного суду ОСОБА_2 та скріплено печаткою заявника КП Дрогобичводоканал.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про видачу судового наказу, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 163, 165 ЦПК Українивідмовляючи у видачі судового наказувиходив з того, що стягувач КП «Дрогобичводоканал» 08.11.2022 звернувся до суду із заявою у порядку наказного провадження, в якій просить видати судовий наказ про стягнення на його користь з боржника ОСОБА_1 , 28515,67 грн. заборгованості за послуги з водопостачання через дворову водозбірну колонку та сплачений судовий збір.Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що на підтвердження повноважень представника начальника підприємства Шагала Р. до заяви про видачу судового наказу не долучено жодних документів, відповідно до яких інтереси КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради довірено йому представляти. Із змісту заяви про видачу судового наказу вбачається відсутність договірних відносин між сторонами, оскільки відсутнє покликання на відповідний договір та до заяви такий не долучений. Крім того, заявником не представлено доказів, що підтверджують обставини, на які покликається заявник. За таких обставин, вважає, що заявнику слід відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу та роз`яснити останньому його право звернутися до суду з такими вимогами у позовному провадженні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

08.11.2022 року КП «Дрогобичводоканал» на користь КП «Дрогобичводоканал» звернулося до суду із заявою у порядку наказного провадження, в якій просять видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Дрогобичводоканал» суму боргу в розмірі 28515,67 грн.

В обґрунтування заяви вказують на те, що КП «Дрогобичводоканал» надавало послуги з водопостачання через дворову водорозбірну колонку, однак боржник не здійснив жодної оплати, в результаті чого станом на 01.10.2022 року за ним обліковується заборгованість в сумі 28515,67 грн.

Наказне провадження це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ "Наказне провадження" ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Наявність обставин, які вказують на перевищення позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.257, ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з копії розрахунку нарахування та оплати за послуги з водопостачання, розрахунок здійснений за період з січня 2021 року по вересень 2022 року.

Однак, станом на січень 2021 року у ОСОБА_3 вже існувала заборгованість у розмірі 20301,21 грн. Отже така виникла задовго до періоду, за який заявник просить стягнути заборгованість.

Відтак не можливо однозначно встановити коди саме виникла заборгованість.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно вказано, що дана обставина позбавляє можливості суд перевірити строк позовної давності на час фактичного звернення до суду.

Крім цього, відповідно до ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи та оскаржуваної ухвали вбачається, що заявником до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Вказаного заявником не оспорено.

Натомість заявник в апеляційній скарзі вказує про те, що з 01 квітня 2022 року діють договори приєднання, а ОСОБА_1 не звертався до водоканалу із заявою щодо припинення дії договору та відмови від послуг водопостачання.

Дійсно, згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Як вбачається із доводів заявника він вважає, що між ним та боржником, укладено договір приєднання.

Однак слід вважати, що для доказування саме цієї обставини та встановлення судом, зокрема, обставин, на яких саме умовах такий був укладений, що в подальшому впливає на можливість вирішення заяви про видачу судового наказу по суті і потрібна копія такого договору, що укладений між сторонами, оскільки редакції договору можуть неодноразово змінюватися, а які саме умови діяли у спірний період і підлягає з`ясуванню судом.

Однак заявником будь-яких документів, які за доводами заявника складають собою публічний договір приєднання (тобто копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованостіп.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України) до заяви про видачу судового наказу не додано.

Так, до заяви додано тільки певний розрахунок заборгованості за послуги водопостачання.

Крім цього, відповідно до наведених вище норм процесуального закону, слід вважати, що надання такого договору (зокрема, договору, який може складатися із заяви споживача, квитанції про сплату ним послуг, тощо, а також правил, тарифів, умов надання послуг і тд.) та належного розрахунку є необхідним, оскільки такі договір та розрахунок є доказами, на підставі яких суд, вирішуючи питання про видачу судового наказу взмозі перевірити ряд обставин, що мають значення, зокрема, правильність нарахування плати за отримані послуги, відповідність такого нарахування умовам договору та закону, правильність розрахунку заборгованості, тощо.

Крім цього, відмова у видачі судового наказу у даному випадку жодним чином не свідчить про звільнення споживача від сплати за отримані послуги, що є предметом доказування, оскільки заявник не позбавляється права на подання позову про захист своїх прав та законних інтересів.

Відтак, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра