Справа № 697/403/21
Провадження № 2/697/16/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання - Васянович Ю.В.,

представника позивача - адвоката Бовшика М.Ю.,

представника відповідача - адвоката Шишки Р.І.,

представника третьої особи - Костенко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Каневі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач), треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 30.09.2000 сторони зареєстрували шлюб. Від спільних стосунків мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з позивачем зареєстровані та проживають двоє дітей, які перебувають на його утриманні, що підтверджується актом про проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Канівського міськрайонного суду від 29.12.2020 з відповідача на його користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей. Також цим рішенням суду підтверджено місце проживання їхніх дітей.

Відповідач на час звернення до суду з позовом за адресою реєстрації не проживає, останнім відомим місцем проживання є: АДРЕСА_2 .

У грудні 2020 року відповідач разом з дітьми виїхала з м. Канева до м. Києва. Свою поїздку пояснила тим, що має там роботу та бажає, щоб їх діти навчалися за місцем її проживання.

Позивач вважає, що відповідач використовує дітей для вирішення стосунків між ними як колишнім подружжям, в той час, зміна місця проживання та звичної середи, в якій виховуються діти негативно впливає на їх емоційний і психічний стан.

Між сторонами добровільної домовленості про місце проживання дітей з матір`ю не було, а тому відповідач неправомірно змінила місце постійного проживання дітей.

Оскільки їх старший син ОСОБА_3 навчається в м. Києві в політико-правовому коледжі «АЛСКО» і на час звернення до суду з позовом є повнолітнім, тому спору щодо його тимчасового проживання за місцем навчання немає.

Натомість, їх меншому сину ОСОБА_4 ще не виповнилося десять років, а тому місце його проживання визначається за згодою батьків.

Згоди на зміну навчального закладу та місця проживання позивач не надавав, а навпаки звертався до правоохоронних органів, які взагалі усунулися від розгляду його звернення.

Позивач, з посиланням на норми Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закон України «Про охорону дитинства» зазначає також, що дитині у будь-якому разі повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

При розгляді справи № 697/536/20 біло чітко встановлено постійне місце проживання дітей, зокрема, меншого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач, змінивши місце проживання та місце відвідування дошкільно-навчального закладу сина, позбавила його особистого права на спілкування з позивачем, можливості проконтролювати, чи належні умови виховання, навчання та проживання створені для дитини. Такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Позбавлення спілкування з дитиною призвело до стресів, він втратив сон.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд прийняти рішення про відібрання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і передати його батькові за місцем реєстрації та проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду в цій частині допустити до негайного виконання. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Зазначена цивільна справа знаходилась в провадженні судді Сивухіна Г.С.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2021 (суддя Сивухін Г.С.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.46-47).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2021 (суддя Сивухін Г.С.) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні (т.1 а.с.144).

13.09.2021 через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бовшика М.Ю. надійшли клопотання:

- про залучення до участі у справі третьої особи на стороні позивача органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації за фактичним місцем перебування та проживання їх спільної (позивача з відповідачем) дитини та витребування у них письмового висновку щодо розв`язання спору;

- про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів з Канівського ВП №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, а саме матеріалів перевірки по заявах позивача від 12.06.2020, 22.12.2020 та приєднання доказів до справи;

- про виклик експерта та свідків (т.1 а.с.225-226, 227-228, 233-235).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.09.2021 клопотання представника позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача та витребування доказів - задоволено. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (вул. Богдана Хмельницького, 24, м. Київ, 01054). Витребувано з органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору між сторонами, а саме: про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і передачу його батькові за місцем реєстрації та проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів та їх подання відмовлено. Клопотання про витребування доказів з Канівського ВП №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та приєднання доказів залишено без розгляду (т.1 а.с.247-250).

17.09.2021 представником позивача - адвокатом Бовшиком М.Ю. до суду подано клопотання про призначення судової експертизи, в якому представник позивача просив призначити комплексну судову психолого-психіатричну експертизу на вирішення якої поставити питання:

- чи спроможний ОСОБА_4 , 2016 р.н., з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього, виявити прихильність до когось з батьків?

- чи є доцільним в інтересах ОСОБА_4 , 2016 р.н., зменшення контактів з батьком, з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку?

- як вплинула швидка зміна місця проживання на психологічний та емоційний стан ОСОБА_4 , 2016 р.н., з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку?

- як вплинула швидка зміна дошкільного навчального закладу на психологічний та емоційний стан ОСОБА_4 , 2016 р.н., з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку?

- як вплинула зміна матеріального та побутового стану, зменшення контактів з батьком та друзями на психологічний та емоційний стан ОСОБА_4 , 2016 р.н., з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку?

- чи було здійснено з боку мами вплив на психологічний стан ОСОБА_4 , 2016 р.н., при зміні місця проживання та зміні дошкільного навчального закладу? (т.2 а.с.17-20).

Відповідно до п. 2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №53 від 19.05.2022, та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 19.05.2022 було проведено повторний автоматичний розподіл справи (т.2 а.с.121).

Згідно протоколу про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 19.05.2022, справу передано для подальшого розгляду судді Скирді Б.К. (т.2 а.с.122-123).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2022 (суддя Скирда Б.К.) справу прийнято до провадження та призначено судове засідання (т.2 а.с.124).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2022 у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бовшика М.Ю. про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи - відмовлено (т.2 а.с.187-189).

Розгляд справи неодноразово відкладався та в судових засіданнях оголошувалися перерви.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, свої інтереси в суді доручив представляти адвокату Бовшику М.Ю.

Представник позивача - адвокат Бовшик М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Зазначив, що син сторін - ОСОБА_4 , 2016 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де він також має право власності на будинок за цією адресою (1/3). Згідно рішення суду, місцем проживання дитини є місце її реєстрації. Підставою звернення до суду слугувало те, що мати дитини самостійно змінила місце проживання без згоди батька. Стосовно тверджень представника третьої особи про те, що немає ні рішення суду, ні рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, то представник звернув увагу, що предметом даного спору є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідач, на його думку, мав би звернутися із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю та доцільність проживання дитини разом з нею. За законом, дитина має проживати там, де вона зареєстрована і де в неї є особисті речі, меблі, дитяча кімната, тощо. За час розгляду справи дитина змінила чотири адреси: в м. Каневі, в с. Литвинець і дві адреси в м. Києві і на даний час позивач не знає де проживає дитина. На сьогоднішній день в матері наявна заборгованість по сплаті аліментів. Звернув також увагу на висновок експертизи, який наданий представником відповідача та вказав про застосування експертом методик 90-х років, які на даний час втратили будь-яку актуальність. Крім цього, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують фаховий досвід експерта, він не попереджений про кримінальну відповідальність, дослідження проводилось в рамках наданих матеріалів та не закликано до проведення експертизи обох сторін. Вважає, що дитині краще проживати в м. Каневі, зважаючи на те, що Київ є великим містом, з великою кількістю людей та з огляду на наявність пандемії та запровадження воєнного стану. Звернув увагу, що відповідач самовільно, без згоди батька змінила місце проживання дитини, який в будь-якому разі має знати де проживає дитина, оглянути місце її проживання, з`ясувати чи забезпечена дитина належним інтер`єром та дитячими речами. Вважає, що зустрічний позов про визначення місця проживання дитини виключив би первинний позов ОСОБА_1 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси в суді доручила представляти адвокату Шишці Р.І.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шишка Р.І. щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Пояснив, що син сторін - ОСОБА_4 , 2016 року народження, вже більше трьох років проживає з матір`ю. Ніхто не забороняє позивачу бачитися з дитиною. Дитина проживає в м. Києві, відвідує дитячий садочок де проводяться різні розвиваючі програми, відвідує також різноманітні гуртки. Наявність зареєстрованого місця проживання в м. Каневі не є підставою для проживання саме тут. Вважає, що висновком експерта підтверджується позитивне емоційне ставлення дитини ОСОБА_4 до матері ОСОБА_2 . Крім цього, методики, які застосовані при експертному дослідженні є діючими та затверджені міжнародною спільнотою. Звертає також увагу на висновки служб у справах дітей, які наявні в матеріалах справи в яких зазначено про доцільність проживання дитини з матір`ю, що забезпечить найкращі інтереси дитини.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради - Костенко Н.Г. щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечила.

У судовому засіданні пояснила, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Місце реєстрації дитини здійснюється за згодою обох батьків. Звертає увагу на те, що місця реєстрації дитини ніхто не змінював, вона й надалі залишається зареєстрованою в м. Каневі. Визначення місця проживання дитини не вирішувалося ні органом опіки та піклування, ні в судовому порядку. Крім того, вважає, що позивач використовує дитину для вирішення стосунків з відповідачем як колишнім подружжям.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Просив суд винести рішення в даній справі в найкращих інтересах дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , врахувавши висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (т.2 а.с.172).

Заслухавши думку учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 17.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батько: ОСОБА_1 та мати: ОСОБА_2 (т.1 а.с.14).

З акту квартального комітету вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на утриманні батька (т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки директора Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 9 «Садко» від 07.09.2020 № 329, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно відвідує ЗДО № 9 «Садко» з 01.09.2020 (т.1 а.с.18).

З заяви ОСОБА_2 від 02.12.2020 вбачається, що остання повідомила директора ЗДО № 9 «Садко» про те, що вона забирає свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для переведення в інший освітній заклад за місцем фактичного проживання (т.1 а.с.19).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2020 (справа № 697/536/20) ухвалено стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 27.04.2020 до досягнення дітьми повноліття. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено (т.1 а.с.20-25).

Відповідно до довідки директора Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 348 Шевченківського району м. Києва від 01.04.2021 № 10, ОСОБА_4 , 2016 року народження відвідує дошкільний навчальний заклад № 348 з 04.12.2020. Ходить систематично, не відвідує дитячий садок тільки під час хвороби. Протягом періоду перебування дитини в даному закладі, приводила та забирала дитину мама. На всіх святах, батьківських зборах була присутня тільки ОСОБА_2 . Дитина завжди охайно одягнена, має гарний зовнішній вигляд, з чого можна зробити висновок, що утриманням та вихованням дитини займається мама, яка проживає разом з дитиною (т.1 а.с.75).

З характеристики виданої Дошкільним навчальним закладом № 348 Шевченківського району м. Києва від 02.04.2021 на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що він поступив в садочок з родини, оцінка адаптації дитини в садочку хороша, особливості латералізації - праворукий, ігрова діяльність відповідає віку, засвоює програму навчання добре, сприйняття відповідає віку, увага без особливостей, пам`ять (модальність) змішана, пам`ять (проблеми) - без особливостей, мислення, моторика - відповідають віку, труднощів в спілкуванні немає, мова відповідає віку, соціально-побутові навички, орієнтування в просторі ставлення до занять, діяльності - відповідають віку, темп діяльності - працює повільно і неуважно (т. 1 а.с.76).

Згідно характеристики ТОВ БКФ «Граніт» від 07.04.2021 № 21-4/14/2-85 виданої на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що остання працює в ТОВ БКФ «Граніт» з липня 2020 року. За період роботи зарекомендувала себе як креативна, сумлінна, порядна, вихована людина, надійний та відповідальній працівник, не конфліктна, шкідливих звичок не має. В колективі підтримує рівні, дружні відносини, користується повагою в колективі (т.1 а.с.78).

З листа Виконавчого комітету Канівської міської ради від 25.05.2021 № 01-01-28/1192 вбачається, що органом опіки та піклування не приймалось рішення щодо визначення місця проживання дитини, оскільки ні позивач, ні відповідач по справі не зверталися до органу опіки для вирішення спору. Оскільки рішення про визначення місця проживання дитини ні органом опіки, ні судом не приймалося, вважають даний позов передчасним (т.1 а.с.105).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Канівської міської ради від 28.05.2021 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вважає даний позов передчасним, оскільки визначення місця проживання дитини ні органом опіки та піклування, ні судом не приймалося (т.1 а.с.119).

З довідки Канівського комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 9 «Садко» від 01.07.2021 № 16 вбачається, що дана довідка видана ОСОБА_1 , про те, що його бувша дружина ОСОБА_2 забрала свого сина ОСОБА_4 з закладу дошкільної освіти № 9 «Садко» 02.12.2020 в присутності свого адвоката Шишки Р.І . Оригінал заяви знаходиться в приміщенні ЗДО № 9 «Садко» (т.1 а.с.142).

Згідно довідки № 705 КНП «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_4 соматично здоровий, на диспансерному обліку у психіатра не перебуває (т.1 а.с.176).

З повідомлення ВП ГУ НП України в Черкаській області від 16.04.2021 вбачається, що звернення ОСОБА_2 розглянуте та зареєстроване в ЄО № 4202 від 24.08.2020. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстав для внесення інформації до ЄРДР не вбачається (т.1 а.с.177).

В матеріалах справи міститься також висновок експертного дослідження від 28.07.2021 № ЕД-19/124-21/8761-ПС з якого вбачається, що емоційне ставлення дитини ОСОБА_4 до матері ОСОБА_2 на момент проведення дослідження у ОСОБА_4 визначене як дуже позитивне. Емоційне ставлення дитини до батька ОСОБА_1 на момент дослідження визначене як не сформоване (конфліктне) без відмови від спілкування. Зазначене ставлення дитини викликане забороною батька бачитися та спілкуватися з матір`ю, що залишило негативний слід в пам`яті підекспертного (т.1 а.с.187-193).

З повідомлення ВП ГУ НП України в Черкаській області від 18.01.2021 вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуте та зареєстроване в ЄО за № 6187 від 22.12.2020. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, рішення прийнято у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» (т.2 а.с.4).

У висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що керуючись інтересами дитини Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації дійшов висновку, що малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 доцільно проживати з матір`ю - гр. ОСОБА_2 , однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (т.2 а.с.131-132).

Позивач, вважаючи, що відповідач, неправомірно змінивши місце проживання сина ОСОБА_4 , порушила вимоги ст.ст. 150, 155, ч. 2 ст. 157, 160 Сімейного кодексу України. Зміна місця проживання, звичної середи в якій виховується дитина, негативно впливає на емоційний і психічний стан сина. Оскільки спроби повернути дитину виявилися безрезультатними, вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та перераховує, що може бути способами захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Наведене норма права встановлює наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України, це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У правових позиціях, викладених у постановах КЦС Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 241/402/19, від 03.07.2019 у справі № 757/68957/17-ц, зазначено, якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом, вимоги про відібрання дитини на підставі статті 162 СК України є такими, що заявлені передчасно.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц, провадження № 14-199цс19 зазначено про те, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц (провадження № 61-23711св18) зазначено, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що місце проживання дитини визначено судом або органом опіки і піклування, то вимога про відібрання дитини є передчасною та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду з вищевказаним позовом, місце проживання дитини - сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з одним із батьків не визначалося ні в судовому порядку, ні органом опіки та піклування.

Оскільки місце проживання дитини з батьком не визначалося ні органом опіки та піклування, ні судом, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно норми ст. 162 СК України не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, відповідно права позивача не порушені, а заявлені позовні вимоги є передчасними та необґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив про те, що місце проживання дитини - сина ОСОБА_4 , 2016 р.н. визначено виходячи з рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.12.2020 (справа № 697/536/20), зі змісту якого вбачається, що неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на його утриманні, що підтверджується актом проживання дітей разом з батьком, виданого виконавчим комітетом Канівської міської ради від 27.04.2020 (т.1 а.с.22).

Однак, вказані доводи представника позивача суд вважає безпідставними, оскільки предметом вищезазначеної цивільної справи було стягнення аліментів на дітей, а не визначення місця проживання дитини. Даним рішенням місце проживання дитини ОСОБА_4 не визначалося, оскільки це питання не було предметом вирішення в судовому порядку.

Та обставина, що дитина сторін - син ОСОБА_4 з народження проживав за зареєстрованим місцем проживання батька по АДРЕСА_1 , а наразі з матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання в м. Києві, не є визначальною обставиною при вирішенні питання про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного та з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент звернення до суду з позовом, місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було визначено судом або органом опіки і піклування, або був наявний спір про визначення місця проживання дитини між батьками, який був вирішений у судовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання є передчасними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, суд в рамках цієї справи з предметом спору про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, не надає оцінку висновку експертного дослідження від 28.07.2021 № ЕД-19/124-21/8761-ПС (т.1 а.с.187-193).

Однак, незважаючи на те, що вказаний позов є передчасним, суд звертає увагу на наявний в матеріалах справи висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.130-132), який наданий на виконання ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області та після звернення позивача до суду з позовом, згідно якого, керуючись інтересами дитини Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації дійшов висновку, що малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно проживати з матір`ю - гр. ОСОБА_2 , однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат, то з врахуванням тих обставин, що у задоволенні заявленого ним позову суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги.

До закінчення судових дебатів у справі представником відповідача - адвокатом Шишкою Р.І. заявлено клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, оскільки до закінчення судових дебатів представник відповідача - адвокат Шишка Р.І. заявив клопотання про намір подати докази сплати відповідачем правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, тому з огляду на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідачу необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Канівської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання - відмовити.

Відповідачу ОСОБА_2 протягом п`яти днів після ухвалення рішення подати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16.02.2023.

Головуючий Б . К . Скирда