ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/254/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/11048/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 30 грудня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого ним сплачуються аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Зазначила, що їх неповнолітній син часто хворіє, потребує лікування та реабілітації, займається плаванням, а також у дитини є здібності до вивчення іноземних мов, у зв`язку із чим вона несе додаткові витрати.

Також вказала, що вона сплачує значні грошові кошти на оренду квартири, в якій проживає дитина, оплату комунальних послуг, купівлю комп`ютерної техніки (для навчання та розвитку здібностей дитини), одягу та речей, забезпечення дозвілля.

Щодо понесених нею витрат, зазначила, що за 2021 рік вона сплатила 48276.39 грн. орендної плати та 10140.78 грн. комунальних платежів, з яких частину слід стягнути із відповідача, що складає 24138 грн. та 5070.39 грн. відповідно. Також, за 2022 рік вона сплатила орендну плату у розмірі 36654.08 грн., частку із якої в розмірі 18327.04 грн. слід стягнути із ОСОБА_4 . До укладення договору оренди від 30 жовтня 2021 року, вона також витратила на оренду житла для себе та сина 14351.53 грн., частку з яких у розмірі 7175.77 грн. слід стягнути із відповідача.

Таким чином, позивачка вважає, що слід стягнути із відповідача 54711.20 грн. витрат, які вона понесла на оплату житла та комунальних послуг.

Крім цього, позивачка зазначила, що дитина ОСОБА_6 навчається в 10 класі Тернопільської школи-ліцею №6, відтак, для удосконалення його здібностей у вивченні іноземних мов дитина відвідує додаткові заняття, у зв`язку із чим вона понесла витрати: за 2017 рік на суму 5410 грн., за 2019 рік на суму 6128 грн., за 2020 рік на суму 6400 грн., за 2021 рік на суму 11400 грн., за 2022 рік на суму 22758 грн., тому просила стягнути із відповідача 1/2 зазначених коштів.

Також, позивачка вказала, що вона понесла витрати на лікування сина та його реабілітацію, зокрема, на купівлю ортопедичного взуття та устілок, масаж, лікувальну фізкультуру, купівлю ліків. Зокрема, на купівлю ортопедичного взуття вона витратила 5800 грн., витрати на оплату занять сина із плавання - 3160 грн., оздоровлення сина у ОСОБА_7 та на Чорному морі 8377.81 грн. Половина вартості витрат на харчування та оздоровлення, які слід стягнути із відповідача, складають 5339.97 грн., 1580 грн. за відвідування сином занять із плавання, 4188.91 грн. за відпочинок сина в ОСОБА_7 та на Чорному морі, 2900 грн. за купівлю ортопедичного взуття та устілок.

Крім цього, позивачка понесла витрати на купівлю комп`ютерної техніки та мобільного телефону з метою розвитку сина на суму 8216 грн., з яких складає 4108 грн. та яка підлягає стягненню із відповідача.

Також зазначила, що вона понесла витрати на харчування дитини у розмірі 13424.25 грн., з яких складає 6712.43 грн., кошти на кишенькові витрати сина, оплату оператора мобільного зв`язку, одягу, стрижки, послуги стоматолога та купівлю медикаментів на суму 61083.99 грн., з яких складає 30541.00 грн.

Разом з тим, 17 жовтня 2022 року позивачка звернулася із заявою про збільшення позовних вимог, зазначивши, що вона понесла додаткові витрати на купівлю медикаментів на суму 2197.31 грн. під час хвороби сина в період з 19 по 24 вересня 2022 року, придбання теплого одягу для дитини на суму 13697.75 грн., оплату для відвідування занять англійської мови на суму 1600 грн., а всього на суму 17495.06 грн., які просила стягнути із відповідача.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути із відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 144077.04 грн., а також 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 35710.72 грн. понесених додаткових витрат на неповнолітню дитину.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави 992.40 грн. судового збору, а також 2478.00 грн. витрат на правовому допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність додаткових витрат на неповнолітню дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення таких витрат, однак, ОСОБА_3 таких доказів не надала і при цьому неодноразово намагалась ввести суд в оману.

Зазначає, що доходи позивачки перевищують його доходи. Зокрема, в середньому ОСОБА_3 щомісячно отримує 15564.48 грн. заробітної плати та 7000.00 грн. аліментів, а усього 23564.48 грн., тоді як він отримує щомісячно заробітну плату в розмірі 21104.15 грн.

Що стосується стану здоров`я сина ОСОБА_8 і витрат, які ОСОБА_3 несе на його лікування та реабілітацію, апелянт звертає увагу на те, що довідки, видані ПП «Ортотоп» є сумнівними, оскільки лікар ортопед - травматолог є спеціалістом вузької спеціальності в області ортопедії та травматології і не відноситься до лікарів загального профілю. При цьому довідка ПП «Ортотоп» № 37 від 22 червня 2020 року видана в порушення усіх норм і правил - в ній відсутні підстави викладеної інформації та підписи лікарів ортопедів - травматологів на консультативних висновках, зроблених не на офіційному бланку підприємства.

Також вказує, що згідно довідок про тимчасову непрацездатність, виданих педіатричним відділенням КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 15 вересня 2022 року, від 23 вересня 2022 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_9 перебував на амбулаторному лікуванні з 10 по 15 вересня 2022 року та з 19 по 24 вересня 2022 року з діагнозом ГРВІ. Однак, в довідці від 15 вересня 2022 року б/н встановлено діагноз: ГРВІ - реконвалесцент, що означає одужання, але ніяких записів про стан пацієнта за 10 вересня 2022 року не зроблено та відсутнє призначення на лікування. В довідці від 23 вересня 2022 року б/н встановлено діагноз: ГРВІ - реконвалесцент, що також означає одужання. На думку апелянта, в даному випадку існує неспівпадіння діагнозів стану здоров`я в двох вказаних документах, а тому в підтвердження додаткових витрат на лікування сина, ОСОБА_3 надала чеки, які не відповідають призначеням лікаря.

Що стосується витрат, пов`язаних з відвідуванням неповнолітнім ОСОБА_10 додаткових занять з англійської мови, французької мови та математики, апелянт звертає увагу на те, що на його адресу позивачкою було направлено тільки частину з квитанцій за 2022 рік, а не за період 2017-2022 роки. Суд не перевірив обсяг доказів, надісланих ОСОБА_3 на його адресу. Також в апелянта відсутні докази того, що син вивчає французьку мову та додатково математику. Крім того, позивачем не надано доказів тому, що син ОСОБА_8 потребує додаткових занять з англійської мови, або має особливі здібності у її вивченні. Вважає, що рекомендований лист від 18 серпня 2022 року вчителя англійської мови, засновниці навчального центру «Інтелектуал» - ОСОБА_11 не може братися до уваги, оскільки остання матеріально заінтересована в тому, щоб ОСОБА_8 відвідував цей заклад.

Також, крім сина ОСОБА_8 , апелянт має обов`язок матеріально утримувати свого батька - ОСОБА_12 , який є пенсіонером та проживає в м.Бориславі Львівської області.

Разом з тим, апелянт має ряд медичних захворювань та проходить періодичне лікування, на що витрачає певні кошти.

Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, апелянт зазначає, що в порушення п.п.4.5 Договору адвокатом Сампарою Н.М. замість акту, де вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням, а не адвокатом, правової допомоги і її вартість, складено письмовий опис робіт адвоката в межах справи №607/11048/22.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про оплату додаткових витрат на дитину.

Предметом позову у даній справі є стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2015 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області від 27 лютого 2007 року серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.4).

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року (справа №345/3561/19) зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року (справа №607/5231/17) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цією постановою законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки №129 від 17 серпня 2022 року, виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» Тернопільської міської ради, ОСОБА_6 навчається у 10-А (англійська філологія) класі зазначеного закладу освіти з 2103 року по даний час (т.1 а.с.4 звор.).

Відповідно до довідки про доходи №33 від 02 вересня 2022 року, виданої КНП «Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім.В.І.Шаповала», ОСОБА_4 працює у зазначеній установі на посаді завідувача відділення та отримав дохід за період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року на суму 147648.98 грн. (т.1 а.с.85)

Згідно довідки про доходи №97 від 02 вересня 2022 року, виданої КНП «Лозівське медичне об`єднання», ОСОБА_4 працює за сумісництвом у зазначеному лікувальному закладі, отримує дохід, який за період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року склав 33955.58 грн. (т.1 а.с.86)

Як вбачається із довідки про доходи, виданої КП «Близнюківська центральна районна лікарня» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 27 вересня 2022 року №27, ОСОБА_4 працює на посаді лікаря уролога у зазначеній районній лікарні та отримує дохід, який з 01 березня 2022 року по 01 вересня 2022 року склав 26232.06 грн. (т.1 а.с.87).

Як вбачається із довідки від 09 листопада 2022 року №131/21.12-38/4, виданої Лозівським відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_4 у період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року сплатив аліменти на користь ОСОБА_3 на загальну суму 40679.30 грн., заборгованість відсутня (т.1 а.с.218-219).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб №1296 від 02 вересня 2022 року вбачається, що батько відповідача - ОСОБА_12 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.88).

Також, батько відповідача - ОСОБА_12 перебуває на обліку в Дрогобицькому об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області та отримує пенсію за віком, що підтверджено довідкою про доходи №3440 4444 5373 1450 виданої зазначеним управлінням, дохід якого з 01 березня 2022 року по 01 вересня 2022 року склав 12600 грн. (т.1 а.с.89)

Як вбачається із довідок про доходи, виданих КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР 03 та 11 листопада 2022 року, ОСОБА_3 працює на посаді старшої медичної сестри та отримує доходи, які за період з 01 серпня 2021 року по 01 січня 2021 року склали 50477.48 грн., за період з 01 лютого 2022 року по 01 серпня 2022 року 36551.94 грн. (т.1 а.с.237 звор.-238).

Відповідно до інформації, наданої головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08 грудня 2022 року №1900-0901-7/37619, ОСОБА_3 на обліку станом на 08 грудня 2022 року в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як отримувачка пенсії не перебуває, дохід ОСОБА_3 за 2022 рік склав 171209.30 грн. (т.2 а.с.22-32)

Згідно консультативних висновків ортопеда-травматолога від 04 червня 2020 року та від 28 грудня 2020 року, 06 грудня 2021 року, виданих ПП «Ортотоп» слідує, що ОСОБА_9 страждає на плосковальгусну деформацію стоп, гіперкіфоз та йому рекомендовано ортопедичні устілки та взуття, масаж №10 м`язів спини, кальцій ДЗ нікомед, плавання, RTG поперекового відділу хребта в 2х проекціях, препарат «остеохард», ЛФК (т.1 а.с.6-7).

Як вбачається із довідки №37 від 22 червня 2020 року, виданої приватним підприємством «Ортотоп», ОСОБА_3 зверталась в ПП «Ортотоп» для встановлення діагнозу та виготовлення індивідуального взуття ортопедичного та індивідуальних устілок ортопедичних, а саме: 13 вересня 2018 року виготовлення двох пар взуття ортопедичного в сумі 1300 грн. та 1400 грн., устілок ортопедичних на суму 550 грн.; 06 вересня 2019 року виготовлення устілок ортопедичних в сумі 550 грн.; 04 червня 2020 року однієї пари взуття ортопедичного на суму 1450 грн. та устілки ортопедичної на суму 550 грн. За період з 2017 року по даний час ОСОБА_3 оплатила за придбані ортопедичне взуття, ортопедичні устілки та консультаційні послуги 5800 грн.(т.1 а.с.5)

Крім цього, позивачкою понесено витрати на придбання ортопедичних дитячих черевиків на суму 1500 грн., що підтверджено товарним чеком №19 від 10 серпня 2020 року (т.1 а.с.39).

Таким чином, всього позивачкою понесено витрат на виготовлення індивідуального взуття ортопедичного та індивідуальних устілок 7300.00 грн.

Разом з тим, ОСОБА_3 упродовж 2017-2022 років понесла витрати пов`язані з відвідуванням неповнолітнім ОСОБА_6 додаткових занять з англійської мови, французької мови та математики.

Згідно квитанцій:

№20 від 25 квітня 2019 року на суму 640 грн.;

№ 76374 від 06 вересня 2020 року на суму 288 грн.;

від 03 грудня 2018 року на суму 400 грн.;

від 01 вересня 2019 року на суму 900 грн.;

№4 від 27 вересня 2019 року на суму 900 грн.;

№2 від 26 листопада 2019 року на суму 900 грн.;

від 30 жовтня 2019 року на суму 800 грн.;

№14 від 01 червня 2020 року на суму 1300 грн.;

№35 від 30 листопада 2020 року на суму 900 грн.;

№25 від 30 жовтня 2020 року на суму 900 грн.;

№60 від 01 вересня 2020 року на суму 900 грн.;

№79 від 28 вересня 2020 року на суму 800 грн.;

№25 від 25 лютого 2020 року на суму 900 грн.;

№16 від 27 січня 2020 року на суму 800 грн.;

№30 за червень 2021 року на суму 200 грн;

№7 від 18 листопада 2021 року на суму 1200 грн.;

№24 за листопад 2021 року на суму 1350 грн.;

№31 від 30 листопада 2021 року на суму 1350 грн.;

№10 за травень 2021 року на суму 800 грн.;

№26 від 31 березня 2021 року на суму 800 грн.;

№22 від 24 лютого 2021 року на суму 1000 грн.;

від 26 січня 2021 року на суму 800 грн.;

від 19 листопада 2021 року на суму 1200 грн.;

від 19 листопада 2021 року на суму 1350 грн.;

від 20 грудня 2021 року на суму 1350 грн.;

від 03 червня 2022 року на суму 1351 грн.;

від 03 червня 2022 року на суму 1350 грн.;

від 14 липня 2022 року на суму 1201 грн.;

від 14 липня 2022 року на суму 1200 грн.;

№12 від 05 травня 2018 року на суму 720 грн.;

№76 від 01 вересня 2018 року на суму 640 грн.;

від 08 вересня 2017 року на суму 560 грн.;

№14 від 03 листопада 2017 року на суму 630 грн.;

№7 від 07 грудня 2017 року на суму 630 грн.;

№1 від 05 жовтня 2017 року на суму 560 грн.;

№1 від 11 вересня 2017 року на суму 420 грн.;

від 04 лютого 2018 року на суму 640 грн.;

від 06 квітня 2018 на суму 560 грн.;

від 23 березня 2022 року на суму 1200 грн.;

від 01 лютого 2022 року на суму 750 грн.;

від 31 січня 2022 року на суму 1050 грн.;

від 08 квітня 2022 року на суму 901 грн.;

від 23 березня 2022 року на суму 1200 грн.;

від 29 квітня 2022 року на суму 1201 грн.;

від 03 червня 2022 року на суму 1351 грн.;

від 29 квітня 2022 року на суму 1200 грн.;

від 29 квітня 2022 року на суму 1201 грн.;

від 08 квітня 2022 року на суму 900 грн.;

від 03 червня 2022 року на суму 1350 грн.;

від 03 червня 2022 року на суму 1351 грн.;

від 14 липня 2022 року на суму 1200 грн.;

від 10 жовтня 2022 року на суму 1600 грн.

Таким чином, всього позивачкою понесено витрати, зумовлені розвитком здібностей дитини, на загальну суму 49645.00 грн.

Також позивачкою було понесено витрати, пов`язані із навчанням ОСОБА_6 в Тернопільському навчально-виховному комплексі «Школа-ліцей №6 ім.Н.Яремчука» Тернопільської міської ради, які суд враховує згідно чеку від 21 червня 2022 року на суму 350.00 грн. за оплату книжки «Всесвітня Історія» 9 клас.

Крім цього, позивачкою понесено витрати за відвідування неповнолітнім ОСОБА_6 занять з плавання, згідно квитанцій:

від 11 вересня 2020 року на суму 320 грн.;

від 02 березня 2021 року на суму 160 грн.;

від 02 березня 2021 року на суму 320 грн.;

від 16 квітня 2021 року на суму 320 грн.;

від 12 листопада 2021 року на суму 400 грн.;

від 24 вересня 2021 року на суму 190 грн.;

від 23 жовтня 2020 року на суму 360 грн.;

від 08 грудня 2021 року на суму 400 грн.;

від 13 листопада 2020 року на суму 360 грн.;

від 02 грудня 2020 року на суму 360 грн.,

а всього на суму 3190.00 грн.

Також, позивачкою придбано для неповнолітнього ОСОБА_6 монітор «Samsung 24» вартістю 3599 грн., що підтверджено видатковою накладною №ГФФТ-0195 -35178094 від 11 січня 2020 року, мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7a» вартістю 3328 грн., що підтверджено касовим чеком від 02 вересня 2019 року, мікрофон «FiFineК669» на суму 1249 грн., що підтверджено товарним чеком №137737943, всього на суму 8176.00 грн.

Як вбачається із довідок про тимчасову непрацездатність, виданих педіатричним відділенням КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 15 вересня 2022 року, від 23 вересня 2022 року, неповнолітній ОСОБА_6 перебував на амбулаторному лікуванні з 10 вересня 2022 року по 15 вересня 2022 року та з 19 вересня 2020 року по 24 вересня 2022 року з діагнозом ГРВІ (т.1 а.с.224).

У зв`язку із цим позивачкою було понесено витрати на лікування неповнолітнього сина коштів на суму 2197.31 грн., що підтверджено касовими чеками:

від 05 жовтня 2022 року на суму 715 грн.;

від 19 вересня 2022 року на суму 126.60 грн.;

від 19 вересня 2019 року на суму 201 грн.;

від 20 вересня 2022 року на суму 554.60 грн.;

від 12 вересня 2022 року на суму 399 грн.;

від 24 серпня 2022 року на суму 101.02 грн.;

товарний чек від 20 серпня 2022 року на суму 100.09 грн.

Також, позивачкою понесено витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_8 медичним препаратом «Остеохард», який було призначено останньому згідно консультативного висновку ортопеда-травматолога 06 грудня 2021 року, а саме згідно чеків №21641 від 23 березня 2022 року на суму 279.90 грн. та №94795 від 19 лютого 2022 року на суму 318.99 грн.

Таким чином, загальна сума витрат, які понесено позивачкою на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_6 , склала 2796.20 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі № 761/27222/20.

З матеріалів справи вбачається, що додаткові витрати, які здійснюються позивачкою на неповнолітнього сина ОСОБА_8 , зумовлені хворобами дитини, необхідністю лікування та інші витрати направлені на розвиток здібностей дитини.

Вказані витрати документально підтверджені та здійснені позивачкою з метою діагностики стану здоров`я та реабілітації дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого встановлено діагнози: плосковальгусну деформацію стоп, гіперкіфоз, крім того проводилось лікування з 10 вересня 2022 року по 15 вересня 2022 року та з 19 вересня 2020 року по 24 вересня 2022 року з діагнозом ГРВІ. Також, неповнолітній ОСОБА_8 має здібності у вивченні іноземних мов.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком, що підлягають до стягнення із відповідача витрати на лікування дитини на загальну суму 2796.20 грн., половина вартості з яких буде складати 1380.10 грн., які підтверджено згідно призначень лікуючого лікаря та придбано у період хвороби неповнолітньої дитини.

Також підлягають до стягнення із відповідача витрати на придбання позивачем для неповнолітньої дитини ортопедичного взуття та ортопедичних устілок згідно призначень лікаря на загальну суму 7300 грн., половина вартості з яких буде складати 3650 грн., оплати за відвідування неповнолітнім групи з плавання на загальну суму 3190 грн., 1/2 вартості з яких буде складати 1595 грн., придбання книжки на суму 350 грн., половина вартості з якої буде складати 175 грн. Також підлягають до стягнення із відповідача витрати на купівлю комп`ютерної техніки для творчого розвитку здібностей дитини на суму 8176.00 грн., половина вартості з якої буде складати 4088.00 грн. Також підлягають до стягнення із відповідача витрати на пов`язані з відвідуванням неповнолітнім ОСОБА_6 додаткових занять з англійської мови, французької мови та математики, оскільки такі витрати направлені на розвиток здібностей дитини, які склали 49645.00 грн., половина вартості яких буде становити 24822.50 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно виходив з того, що інші витрати на лікування неповнолітньої дитини, перерахування коштів за надані послуги стоматолога, стягненню не підлягають, оскільки надання їх саме неповнолітньому ОСОБА_6 не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із оплатою орендної плати за найм житла, комунальних послуг, поїздки разом із неповнолітнім сином в місто Одесу та відвідування ОСОБА_7 , поповнення синові коштів на розмови по мобільному телефону, витрат, пов`язаних із купівлею продуктів харчування, одягу та взуття неповнолітній дитині, також не підлягають до задоволення, оскільки зазначена категорія витрат, на думку суду, входить у витрати, які повинні покриватись на утримання неповнолітньої дитини за рахунок визначених судом аліментів, які стягуються із відповідача, а тому не належать до витрат, пов`язаних із особливими обставинами, а саме зумовленими розвитком здібностей дитини.

Таким чином сума витрат, які здійснені позивачкою на малолітнього сина сторін ОСОБА_8 становить 71421.44 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що із відповідача підлягають стягненню половину суми вказаних додаткових витрат у розмірі 35710.72 грн., оскільки відповідач спроможний буде понести такі витрати, оскільки він є працездатною особою та має постійне місце праці, внаслідок чого отримує стабільний дохід.

Доводи апелянта про те, що доходи ОСОБА_3 перевищують його доходи колегія суддів відхиляє, оскільки отримання позивачкою аліментів на утримання дитини не відноситься до поняття «заробіток» в розумінні підпункту 14.1.54 п. 14.1 ст.14 ПК України.

Твердження апелянта про те, що довідки, видані ПП «Ортотоп» та КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» є сумнівними, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки позивач ОСОБА_3 та неповнолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не можуть нести відповідальність за достовірність відомостей та форму заповнення вказаних документів, медичними працівниками. При цьому, відповідач ОСОБА_4 на спростування тверджень позивача, не подав до суду інших медичних висновків щодо стану здоров`я сина ОСОБА_8 .

Апеляційний суд наголошує на тому, що загальновідомим є той факт, що обстеження та лікування хворої дитини добре впливає на організм, сприяє його зміцненню, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на загальний стан здоров`я дитини.

Таким чином, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта щодо недоцільності обстежень хворої дитини, які на його думку не потрібні. При цьому, відповідач, як батько дитини, не позбавлений права також займатися лікуванням неповнолітнього сина у спеціалістів, яких вважає за необхідне.

Посилання апелянта на те, що відсутні докази того, що син ОСОБА_8 вивчає французьку мову, додатково математику та потребує додаткових занять з англійської мови, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено протилежне. При цьому, відповідач, як батько дитини, не позбавлений права самостійно відвідати та перевірити надання послуг неповнолітньому ОСОБА_8 додаткових занять з англійської мови, французької мови та математики.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що рекомендований лист від 18 серпня 2022 року вчителя англійської мови, як засновниці навчального центру «Інтелектуал» - ОСОБА_11 не може братися до уваги, оскільки остання матеріально заінтересована.

Твердження апелянта про те, що він крім сина ОСОБА_8 , матеріально утримує свого батька - ОСОБА_12 , який є пенсіонером та проживає в м.Бориславі Львівської області, колегія суддів не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вказаного. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Також судом не встановлено, що ОСОБА_12 потребує матеріального утримання та який в нього майновий стан (наявність доходу, рухомого-нерухомого майна, тощо), чи в останнього є інші повнолітні діти.

Інші доводи апелянта фактично зводяться до трактувань про доцільність чи недоцільність лікарських обстежень, лікування, оздоровлення та поглиблення навчання іноземних мов, однак судом не встановлено, що додаткові витрати на дитину виходять за межі здібностей і фінансових можливостей відповідача ОСОБА_4 , тобто матеріальне становище батька не дозволяє забезпечити повну оплату таких витрат, а тому в даній справі відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незмінним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини, відсутність інтересу до навчання), які стали підставою для часткового задоволення позову.

Посилання апелянта на те, що адвокатом позивачки - ОСОБА_13 замість акту, де вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням «Захист права», а не адвокатом, правової допомоги і її вартість, складено письмовий опис робіт адвоката в межах справи №607/11048/22, колегія суддів відхиляє, оскільки адвокатське об`єднання може здійснювати свою діяльність через адвокатів, як в даному випадку, через керуючого партнера адвокатського об`єднання «Захист права» Сампару Н.М.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 03 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді