Номер провадження: 22-ц/813/6465/23
Справа № 523/2502/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Білозор Олесі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Суворовського районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення факту постійного проживання та ведення спільного господарства, про укладення договору найму, та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеса із позовною заявою до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та ведення спільного господарства, про укладення договору найму. ОСОБА_1 , в свою чергу, звернулася із самостійними позовними вимогами до ОСОБА_2 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування квартирою та зобов`язання вчинити певні дії (т.1, а.с. 1-20).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 20 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та ведення спільного господарства, про укладення договору найму вирішено задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 , а також з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення - квартирою АДРЕСА_1 . Визначити відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 (т.1, а.с. 220-222).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача за зустрічним позовом, адвокат Білозор Олеся Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 право користування квартирою та зобов`язання Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму житлового приміщення та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначала, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що призвело до помилкових висновків, оскільки ОСОБА_2 , звертаючись до Суворовського районного суду м. Одеса, вказувала, що у 2008 році вселилась у зазначену квартиру як член сім`ї, а саме як дружина ОСОБА_3 , та після смерті чоловіка і його батьків продовжувала проживати у даній квартирі разом із неповнолітніми дітьми та повністю її утримувати. Проте зазначене суперечить дійсності, так як у 2013 році остання, разом з дітьми виїхала у смт. Петрівка, Іваніського району, Одеської області. Окрім того, ОСОБА_2 зазначала в позові, що було порушено її права, існують певні перешкоди для реалізації нею особистий майнових та немайнових прав, однак згідно матеріалів справи позивач не зверталася до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з метою укладення договору найму житлового приміщення, що позбавляє можливості встановлення факту порушення її прав. Також ОСОБА_2 не було надано жодних доказів на підтвердження порушення її прав, не було наведено ким, які та яким чином права було порушено (а.с. 226-236).

До матеріалів справи було приєднано відзив адвоката Шкоди В.М. в інтересах ОСОБА_2 , згідно якого вважає дану апеляційну скаргу необґрунтованою, при цьому зазначає, що посилання апелянта про наявність декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, не може вважатися доказом не проживання у квартирі АДРЕСА_2 , а том є недоречним та таким, що ґрунтується на припущеннях (т.2, а.с. 13-14).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджених суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Шкода В.М., проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників провадження, які з`явились, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення по справі в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що фактично у квартиру за адресою АДРЕСА_3 були вселені як члени сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживали в квартирі зі своїми чоловіками по день їх смерті.

Разом з тим, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції в частині ОСОБА_2 помилковим та таким, що не відповідає зібраним по справі доказам.

Зокрема, в рішенні суду в цій частині висновки суду про обґрунтованість позовних вимог відсутні посилання на докази, з яких суд першої інстанції виходив, приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Так, як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 посилалась на те, що вона, як дружина ОСОБА_3 , який в свою чергу був членом сім`ї наймача ОСОБА_4 , отримала право користування спірним жилим приміщенням.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, батько чоловіка позивачки ОСОБА_4 17.06.1991 року на підставі рішення виконкому Центральної районної Ради народних депутатів міста Одеси отримав ордер №209 серії ЦР на право зайняття родиною з чотирьох осіб квартири АДРЕСА_1 . До квартир на правах наймача та членів його родини були заселені ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 . Вказані обставини учасники провадження не заперечують.

ОСОБА_3 був зареєстрованим за місцем проживання та постійно проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 із 2001 року до день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для доведення факту постійного проживання до матеріалів справи було приєднано акт без дати в якому зазначено, що з 2008 по 2012 рік позивачка разом з дітьми проживала за спірною адресою, а також зазначено окремим реченням що вони (не зазначено, хто саме) «...проживают в настоящий момент» (т.1, а.с. 7). В такому контексті звертає на себе увагу також інша обставина, що при цьому ні позивачка, ні її діти не були зареєстровані за спірною адресою, що ставить під сумнів твердження ОСОБА_2 про те, що вона вселились в установленому законом порядку та отримала право користування спірним житлом. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивачки з 03.09.2010 року є АДРЕСА_4 , про що відповідно свідчить штамп реєстрації в паспорті, копія якого додана до позовної заяви (т.1, а.с. 4). З копії Декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітей позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні проживають в АДРЕСА_4 , та отримують первинну медичну допомогу в Комунальному некомерційному підприємстві «Іванівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Іванівської районної ради Одеської області (т.1, а.с. 11-17).

В обґрунтування посилання на продовження проживання у спірній квартирі, її утримання та фактичне здійснення усіх обов`язків наймача, позивачка ОСОБА_2 надала до суду копії квитанцій від 26.11.2020 р. про сплату комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.16-20) за період вересень - жовтень 2020 року. Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині того, що зазначені оплати були здійснені позивачем для штучного створення письмових доказів, які б свідчили про право користування спірним житловим приміщенням суд вважає обґрунтованими. Докази отримання поштової кореспонденції за спірною адресою позивачкою в матеріалах справи відсутні. Докази участі у витратах пов`язаних з поховання ОСОБА_3 позивачкою в матеріалах справи також відсутні. В контексті таких обставин, апеляційний суд вказує, що згідно зі ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Тому, в контексті встановлених обставин справи, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 не довела як факт набуття користування спірним жилим приміщенням, так і сам факт користування спірним майном під час знаходження у шлюбі з сином основного наймача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, крім вищевказаних, яким вже надано оцінку апеляційним судом, з яких можна зробити інші висновки щодо обставин справи, а рішення суду не може ґрунтуватись виключно на припущеннях, навіть якщо існує певна життєва вірогідність їх існування. Щодо посилань апелянта на передчасність звернення до суду, то вказаний довід не має юридичного значення в контексті вищевказаних встановлених обставин справи, оскільки кожна особа, яка вважає, що її права порушені, невизнані чи оспорюється має право звернутись до суду з відповідним вимогами (ст. 15 ЦПК України).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення в оскарженій частині, з ухваленням в скасованій частині нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Білозор Олесі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язання Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму житлового приміщення - квартирою АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 26 січня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.