Справа № 136/805/22
Провадження № 22-ц/801/435/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 рокуСправа № 136/805/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д. Т.,

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Липовець,

Повний текст рішення складено 15 грудня 2022 року,

Встановив:

У червні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2011 року відповідач звернувся до позивача з метою отримати банківські послуги, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 21 березня 2011 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування кредитом. Для користування кредитом відповідач отримав кредитну картку, розмір кредитного ліміту, якої у подальшому збільшився до 19 000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 11 липня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість - станом на 13 березня 2022 року у розмірі 11 016,00 грн., з яких: 8881,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8881,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2134,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та покласти судові витрати на відповідача.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув увагу, що підписуючи анкету-заяву, відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно процедури, що затверджена наказами банку, що не суперечить чинному законодавству. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, ОСОБА_1 звертався до банку з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватись. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи: розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

Також судом не враховано, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, яка з урахуванням практики Верховного Суду викладеної у постанові КЦС ВС від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц та у постанові КЦС ВС від 14 квітня 2021 року у справі № 759/11453/20, може бути належним доказом, щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Позивач посилається на правову думку викладену у постанові КЦС ВС від 17 грудня 2020 року у справі № 287/2177/15-ц стосовно того, що виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Тому, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, не врахував зазначені обставини та звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором лише з формальних міркувань.

Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно). Факт сплати відповідачем платежів на погашення відсотків ним не спростований, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

При цьому, посилаючись на постанову КЦС ВС від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18, позивач вважає, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то він повинен був надати свій розрахунок. А оскільки, судом першої інстанції цього не було зроблено, то суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву для приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку згідно якої погодився з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він підтвердив, що ознайомлений з банківським договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Також зобов`язався виконати вимоги умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. (а. с. 31).

Наданим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 21 березня 2011 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом - ОСОБА_1 , позивач підтверджує існування заборгованості у сумі 11 016,00 грн., з яких: 8881,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8881,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2134,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - пеня; 0,00 грн. - комісія (а. с. 7-19).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку за № НОМЕР_1 відбувся 03 грудня 2012 року; 23 січня 2013 року встановлено кредитний ліміт в сумі 16 000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, востаннє - 10 лютого 2021 року він був зменшений до суми 00,00 грн. (а. с. 29).

Згідно виписки за договором № б/н за період з 03 грудня 2012 року до 15 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, зокрема розраховувався за послуги та товари, здійснював перекази коштів; усього витрат за вказаний період - 406 644,13 грн.; усього надходжень - 395 628,13 грн.; баланс на кінець періоду: -11 016 грн. При дослідженні виписки встановлено, що за період з 23 січня 2013 року по 01 лютого 2022 року позивачем здійснювалось списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 54 464,73 грн. (а. с. 20-28).

Довідка про видані картки ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н містить відомості про шість кредитних карток: карта «Універсальна» - дата відкриття 03 грудня 2012 року з терміном дії до 09/16; карта «Універсальна GOLD» - дата відкриття 23 січня 2013 року з терміном дії до 07/16; карта «Універсальна WORLD» - дата відкриття 20 листопада 2013 року з терміном дії до 07/16; карта «Універсальна WORLD» - дата відкриття 25 березня 2016 року з терміном дії до 03/20; карта «Універсальна GOLD» - дата відкриття 14 вересня 2018 року з терміном дії до 07/22; карта «Універсальна GOLD» - дата відкриття 10 травня 2019 року з терміном дії до 04/22 (а. с. 30).

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування, щодо базової процентної ставки в місяць для споживача за кредитними картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де процентна ставка визначена: UAH - 3,0% в місяць; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де процентна ставка визначена: UAH - 2,5%, 2,9 % в місяць за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року, 3,6% за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року; «Універсальна CONTRACT» де процентна ставка визначена: UAH - 1,7% в місяць; «Універсальна Gold» де процентна ставка визначена: UAH - 2,5% з 01 квітня 2013 року - 2,3 %, 2,7 % в місяць за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року, 3,5 % за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року відповідно. Проте, даних стосовно основних умов кредитування Карти «Універсальна WORLD» витяг не містить (а. с. 34).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суду не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі та розміру наданого кредиту, а також належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме у зазначеному в позовній заяві розмірі, то відповідно суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Інших належних та допустимих доказів на противагу зазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового процесу судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву для приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої погодився з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він підтвердив, що ознайомлений з банківським договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Також зобов`язався виконати вимоги, умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. (а. с. 31).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 березня 2011 року в у сумі 11 016,00 грн., позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21 березня 2011 року, укладений між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 : станом на 31 травня 2015 року (а. с. 7-9), станом на 30 червня 2019 року (а. с. 10-15), станом на 13 березня 2022 року (а. с. 16-19), виписку за договором № б/н за період з 03 грудня 2012 року до 15 березня 2022 року (а. с. 20-28), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а. с. 29), довідку про видані кредитні картки: № НОМЕР_2 , дата відкриття - 20 листопада 2013 року, термін дії - 115, тип картки - карта УніверсальнаWORLD ; № НОМЕР_4 , дата відкриття - 23 січня 2013 року, термін дії - 07/16, тип картки - картка Універсальна GOLD; № НОМЕР_5 , дата відкриття - 03 грудня 2012 року, термін дії - 09/16, тип картки - картка Універсальна; № НОМЕР_6 , дата відкриття - 25 березня 2016 року, термін дії - 03/20, тип карти - карта Універсальна WORLD; № НОМЕР_7 , дата відкриття - 10 травня 2019 року, термін дії - 04/22, тип карти - карта Універсальна GOLD; № НОМЕР_8 , дата відкриття - 14 вересня 2018 року, термін дії - 07/22, тип карти - карта Універсальна GOLD (а. с. 30), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 21 березня 2011 року (а. с. 31), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а. с. 32), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 33-58), а також копію паспорта відповідача ОСОБА_1 (а. с. 59-60) та документи, що підтверджують процесуальний статус банку, його представника (а. с. 61-65).

Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписавши 21 березня 2011 року анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 21 березня 2011 року взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

Доданий позивачем до позовної заяви Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не підписаний відповідачем та містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування за кредитними картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна Gold». Проте, згідно даних анкети-заяви відповідачу було видано платіжну картку кредитка «Універсальна», а Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містять інформації щодо того, яку саме картку видано відповідачеві, що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цьому витягу розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві (а. с. 31, 32).

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданим банком: витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми, які банком були розподілені на погашення відсотків за використання кредитного ліміту, підлягали зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги у частині обов`язку спростування відповідачем сплати платежів на погашення відсотків та прирівняння автоматичного списання відсотків банком до визнання правомірності таких дій відповідачем.

Апеляційний суд, вважає, що судом першої інстанції правильно надано оцінку доводам позивача, оскільки з аналізу довідки про видані картки ОСОБА_1 вбачається, що відповідач одночасно користувався кількома кредитними картками, за кожною з яких можливе встановлення кредитного ліміту та відповідно різної відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Крім того, матеріали справи взагалі не узгоджені між собою та не містять конкретної дати з якою позивач пов`язує момент видачі кредитної картки відповідачу, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ОСОБА_1 підписана 21 березня 2011 року, в той час як згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку за № НОМЕР_1 відбувся 03 грудня 2012 року, що узгоджується з випискою за договором № б/н, яка починається з 03 грудня 2012 року.

Тобто, враховуючи викладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт видачі кредитної картки відповідачу на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку 23 березня 2011 року.

Разом з тим, з виписки за договором № б/н за період з 03 грудня 2012 року до 15 березня 2022 року вбачається, що за період з 03 грудня 2012 року по 15 березня 2022 року, тобто за період за який позивач просить стягнути заборгованість, АТ КБ «Приватбанк» здійснювало списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 54 464,73 грн., які стягненню не підлягали, а повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову, адже зобов`язання відповідача перед позивачем, яке полягало в обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів виконане повністю, оскільки 54 464,73 грн. сплачених відповідачем відсотків у рази перебільшує позовні вимоги по стягненню заборгованості у розмірі 11 016,00 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, оскільки обставини у цій справі є подібними обставинам, викладеним у постанові КЦС ВС від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16-ц, у постанові КЦС ВС від 14 квітня 2021 року у справі № 759/11453/20 та у постанові КЦС ВС від 17 грудня 2020 року у справі № 287/2177/15-ц, проте містять суттєві відмінності у частині обґрунтування позову.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку 23 березня 2011 року ОСОБА_1 йому було видано картку з кредитним лімітом відповідного розміру. Виписка по рахунку хоча і є первинним документом, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, однак є недостатнім доказом для підтвердження заборгованості саме за цим договором № б/н від 21 березня 2011 року, оскільки не узгоджується у сукупності із іншими доказами, наданим позивачем у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун