Номер провадження: 22-ц/813/4825/23
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пузанової Л.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Приходько Л.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 28 жовтня 2020 року,

встановив:

28 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси постановив у зазначеній справі ухвалу про повернення позивачці позовної заяви.

ОСОБА_3 19 січня 2023 року, з порушенням строку на апеляційне оскарження, який закінчився 12 листопада 2020 року, подала на зазначену ухвалу апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначивши, що не брала участі у справі, проте оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання щодо належного їй на праві власності майна.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник послалася на ту обставину, що 01 липня 2020 року за поданою у березні 2020 року заявою Одеської міської ради Приморським районним судом м. Одеси скасовано ухвалене 28 листопада 2006 року цим же судом заочне рішення, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , співвласниками якої на підставі укладених договорів купівлі-продажу внаступному стали вона та ОСОБА_4 .

В процесі розгляду справи суд ухвалою від 22 вересня 2022 року залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху з наданням строку для усунення недоліків та ухвалою від 28 жовтня 2020 року - повернув позивачці у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказує на те, що до участі у справі після скасування заочного рішення вона залучена не була, а про ухвалення судом оскаржуваного судового рішення, яке безпосередньо впливає на її майнові права як співвласника спірної квартири, їй стало відомо лише 10 січня 2023 року, тому вважає, що строк пропустила з поважних причин.

Враховуючи, що наявна в матеріалах справи інформація свідчила про обізнаність ОСОБА_3 щодо можливого порушення її майнових прав як співвласника спірного майна, що спростовувало викладені нею у клопотанні обставини щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, ухвалою апеляційного суду від 08.02.2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали для звернення скаржника до суду апеляційної інстанції з заявою із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Скаржнику роз`яснено наслідки невиконання зазначених вимог.

У визначений ухвалою суду строк ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначила, що їй не було відомо про ухвалення судом оскаржуваного заочного рішення, а її представник в іншій справі, у якій вона є відповідачем, про наявність в матеріалах справи, з якими вона не знайомилася, такого рішення не повідомляв, а наразі він її інтереси не представляє.

Вважає, що єдиним доказом її обізнаності про ухвалення судом заочного рішення може бути лише факт її особистого ознайомлення з матеріалами справи.

Також як на поважну причину пропуску строку послалась на військові дії в Україні та світову епідемію Ковід-19.

Відповідно до положень статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (стаття 354 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року подана ОСОБА_3 в січні 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, тому, зважаючи на те, що вона не є особою, залученою до участі в справі, на неї не поширюються встановлені частиною другою статті 358 ЦПК України обмеження щодо строку подання апеляційної скарги лише у разі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Із надісланих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2006 року суддя Приморського районного суду м.Одеси відкрив провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності та 28 листопада 2006 року у попередньому судовому засіданні ухвалив заочне рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану нею квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 49-51).

Ухвалою від 01 липня 2020 року Приморський районний суд м.Одеси задовольнив заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення, поновив Одеській міській раді строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення та заочне рішення від 28.11.2006 року скасував, призначивши справу до розгляду в загальному порядку на 11 годину 22 вересня 2020 року.

Копію наведеної ухвали суд 02.07.2020 року направив на адресу учасників справи (а.с.126).

В судове засідання 22 вересня 2020 року сторони не з`явилися. Суд задовольнив заяву представника ОСОБА_5 та постановив ухвалу про її залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а. с. 141, 143).

В цьому ж судовому засіданні суд встановив, що позовна заява ОСОБА_1 нею не підписана та ухвалою від 22.09.2020 року суд залишив цю позовну заяву без руху, встановивши позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

Зазначивши про те, що копію ухвали позивачка отримала 05.10.2020 року, суд ухвалою від 28 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 , про визнання права власності повернув позивачці.

Отже, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на судове рішення, яким вирішено процесуальне питання щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 , яка повинна була вчинити відповідні процесуальні дії щодо усунення недоліків позовної заяви та яка несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею цих процесуальних дій.

Своє право апеляційного оскарження ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 28 жовтня 2020 року про повернення позивачеві позовної заяви ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що зареєструвавши на підставі ухваленого Приморським районним судом м.Одеси 28 листопада 2006 року заочного рішення право власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 продала цю квартиру ОСОБА_6 , уклавши та нотаріально посвідчивши відповідний договір 03.04.2007 року. 18 квітня 2007 року ОСОБА_6 , продала цю квартиру ОСОБА_7 , а 11.02.2010 року ОСОБА_7 продала квартиру ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору.

06 березня 2010 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені, виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 06.03.2010 року.

22 грудня 2017 року вона- ОСОБА_8 , продала 1/4 частину належної їй квартири, що знаходиться за наведеною вище адресою, ОСОБА_9 .

Скаржник вважає, що на відміну від ОСОБА_1 , яка втратила інтерес до справи у зв`язку з відчуженням спірної квартири, постановлена судом ухвала впливає на її права та обов`язки щодо спірної квартири та вона, у разі обізнаності щодо скасування заочного рішення у цій справі, мала б реальну процесуальну можливість вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

ОСОБА_3 , стверджуючи про наявність поважних причин для пропуску строку апеляційного оскарження ухвали суду у термін понад два роки, не підтвердила належними доказами обставини, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі, які унеможливили вчинення необхідних дій з подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в межах визначеного частиною другою статті 358 ЦПК України строку.

Матеріали справи дійсно не містять відомостей про отримання ОСОБА_3 як ухвали про скасування заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.07.2020 року, так і ухвали цього ж суду від 28.10.2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , однак доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію нею своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, заявник не надала.

Натомість із інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка є загальнодоступною, слідує, що вона брала участь у судовому процесі як відповідач через уповноваженого представника у справі № 522/10840/21 за позовом виконувача обов`язків керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, припинення права власності, визнання права власності.

Предметом цього позову є законність реконструкції спірної квартири АДРЕСА_1 та як наслідок - оспорення дійсності договорів купівлі-продажу наведеного майна та припинення права власності на нього.

Провадження у цій справі відкрито ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.06.2021 року, а 17.08.2021 року суд постановив ухвалу про забезпечення позову.

З огляду на зміст постанови Одеського апеляційного суду від 25 липня 2022 року, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 на ухвалу суду першої інстанції від 17 серпня 2021 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ОСОБА_3 ще у 2021 році було відомо про спір, який виник щодо належної їй на праві власності квартири, що нею також не заперечується.

Твердження ОСОБА_3 про те, що їй не було відомо про оскарження заочного рішення внаслідок неповідомлення про це її представником, матеріалами справи не підтверджено, в той час як вона як сторона у справі, дізнавшись про спір, який виник щодо належної їй на праві власності квартири, повинна добросовісно реалізовувати свої процесуальні права та належно виконувати процесуальні обов`язки. Її участь у справі через представника не звільняє її від здійснення відповідних процесуальних дій, а належне виконання представником своїх обов`язків перебуває поза межами порушеного скаржником питання.

Зазначаючи про введення в Україні воєнного стану та неможливість ознайомлення з матеріалами справи скаржник не надає відповідних доказів у підтвердження таких обставин, що унеможливили виконання нею процесуальних дій протягом установленого законом строку.

При цьому сам факт оголошення військового стану не є безумовною підставою поновлення строку, оскільки суди міста Одеси та Одеської області не припиняли здійснення судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені скаржником причини поновлення строку оскарження не виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення, тому не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку не буде подано особою у зазначений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, положення норм процесуального права, та зважаючи на подання відповідачем апеляційної скарги після спливу більше ніж двох років з моменту проголошення судового рішення, суд вважає, що вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, тому у відкритті апеляційного провадження за поданою нею апеляційною скаргою слід відмовити.

При цьому колегія суддів враховує, що ухвала про повернення позивачеві позовної заяви не є судовим рішенням, яким суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , яка не була учасником цієї справи, щодо предмета спору. Наведене судове рішення стосується процесуальних прав ОСОБА_1 , яка своє право на апеляційне оскарження не реалізувала.

Керуючись статтями 185, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Визнати вказані ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 28 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Н.В. Орловська

Л.А. Приходько