ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1292/23 Справа № 205/1757/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія», третя особа: т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» Перелигін Єгор Євгенович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія», третя особа: т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» Перелигін Єгор Євгенович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 137-к від 06 жовтня 2020 року позивачка прийнята на роботу в АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» на посаду заступника директора департаменту з виробничої діяльності.

Наказом № 59-к від 24 травня 2021 року переведена на посаду заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці.

Наказом т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. № 25-к від 21 лютого 2022 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, копію наказу вручено 21 лютого 2022 року .

Своє звільнення позивач вважає незаконним. В наказі не зазначено, яке порушення трудової дисципліни слугувало підставою для розірвання трудового договору, у чому воно полягало, коли та за яких обставин було вчинене. У наказі про звільнення підставами звільнення зазначено акт службового розслідування від 12 січня 2022 року та пояснення від 21 лютого 2022 року. Службове розслідування було призначене у зв`язку з перебуванням позивача у відрядженні.

Наказом № 6 від 12 січня 2022 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. призначене службове розслідування, у той же день складено акт від 12 січня 2022 року.

Наказом № 209-в від 21 грудня 2021 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. позивача та директора департаменту з питань виробництва та охорони праці Гулія К.О. було направлено у відрядження на філію ВГМК АТ «ОГХК» м. Вільногірськ Дніпропетровської області на 4 дні з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

05 січня 2022 року позивач надала звіт про відрядження члену правління ОСОБА_2 . У відрядженні позивач перебувала в передноворічні дні під час несприятливих погодних умов. Внаслідок перевтоми та переохолодження позивач, повертаючись із відрядження 31 грудня 2021 року, перебуваючи у поїзді, відчула загальне погіршення здоров`я, головний біль та нудоту.

Про погіршення самопочуття позивач повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_3 , який повертався із відрядження із позивачем, і він дозволив позивачу не повертатись на роботу 31 грудня 2021 року. Позивач, не повернувшись на роботу, поїхала додому для відновлення самопочуття. З 13-ої години 31 грудня 2021 року на підприємстві відповідача був час обідньої перерви. Як відомо позивачу, до перерви усіх працівників відпустили готуватися до зустрічі Нового року. Жодних негативних наслідків від дій позивача під час відрядження відповідач не зазнав і реальна причина звільнення залишається невідомою. Внаслідок незаконного звільнення, позивач із зіпсованою репутацією змушена була повертатись до м. Дніпра і попала у край скрутне становище, оскільки внаслідок компрометуючого запису у трудовій книжці позивач позбавлена можливості знайти роботу і засобів до існування. Під час звільнення і відібрання у позивача пояснень, на неї чинився психологічний тиск. Стрес позначився на здоров`ї позивача і у неї загострилось нервової системи, отримане після сеансів хіміотерапії, погіршився морально-психічний стан. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 100 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просила поновити її на роботі на посаді заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2022 року по день постановлення рішення суду в розмірі 724 913,28 грн.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1 980,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія», третя особа: т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» Перелигін Єгор Євгенович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 137-к від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» на посаду заступника директора департаменту з виробничої діяльності, за строковим трудовим договором, терміном на три місяці з 15 жовтня 2020 року по 15 січня 2021 року.

Наказом № 59-к від 24 травня 2021 року позивач переведена на посаду заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці з 24 травня 2021 року.

Наказом № 209-в від 21 грудня 2021 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. позивача було направлено у відрядження на філію «ВГМК» АТ «ОГХК» м. Вільногірськ Дніпропетровської області на 4 дні з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

10 січня 2022 року на ім`я т.в.о. голови правління від члена правління Тютюника О. надійшла службова записка щодо проведення службової перевірки дій ОСОБА_1 в період відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» м. Вільногірськ з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Наказом № 6 від 12 січня 2022 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. призначене службове розслідування.

В ході проведеного службового розслідування встановлено: з метою виконання завдання на відрядження, ОСОБА_1 21 грудня 2021 року придбала посадочний документ (квиток) на поїзд № 738 сполученням Київ-Пасажирський Дніпро-Головний, дата та час відправлення поїзду 28 грудня 2021 року о 11 год. 50 хв., з зазначеним прибуттям 28 грудня 2021 року о 19 год. 02 хв. Окрім того, придбала ще один посадочний документ (квиток) на поїзд № 733 сполученням Дніпро-Головний Київ-Пасажирський, дата та час прибуття 31 грудня 2021 року о 12 год. 52 хв.

28 грудня 2021 року до центрального офісу АТ «ОГХК», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 35, на визначене робоче місце та приміщення в цілому в період з 09 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 не прибула. Окрім того, місце перебування ОСОБА_1 в період з 09 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. не відоме.

Відповідно до інформації, наданої начальником Філії «ВГМК» Савчуком І.Б., ОСОБА_1 прибула до Філії 29 грудня 2021 року приблизно о 9-00 годині ранку.

30 грудня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Філії не прибули. Відповідно до наданої інформації 30 грудня 2021 року ними була проведена робоча зустріч з представниками АТ «Дніпропетровськгаз», на що не мали відповідного завдання та повноважень від керівництва АТ «ОГХК». Вказана зустріч була призначена 30 грудня 2021 року на 11 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2 та тривала близько однієї години. Де саме перебувала ОСОБА_1 після закінчення зустрічі та до кінця робочого дня, відповідно до встановленого графіку роботи не відомо.

Відповідно до посадочних документів (квитків) ОСОБА_1 мала прибути до м. Києва 31 грудня 2021 року о 12 год. 52 хв. Після прибуття з відрядження ОСОБА_1 на власному робочому місці була відсутня та про своє місцезнаходження безпосереднього керівника не повідомила.

У доповідній записці від директора департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи від 12 січня 2022 року № 020/118 зазначено, що перебування на території товариства 28 грудня 2021 року та 31 грудня 2021 року ОСОБА_1 на записах відеоспостереження відсутнє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки відповідачем були дотримані усі вимоги діючого трудового законодавства, які надали законне право АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спір між сторонами виник з приводу законності звільнення позивача та дотримання вимог трудового законодавства при його звільненні. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається, як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. При цьому наявність вини, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є необхідною умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

За ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, як роз`яснено у п. 24 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом, щоб унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 76 ЦПК України.

Як вбачається з Наказу №209-в від 21.12.2021 ОСОБА_1 направлена у відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» у місто Вільногірськ. Згідно завдань та мети відрядження, перебування позивача у місті Дніпро не передбачалось. Перебування позивача протягом робочого дня 30.12.2021 у іншому населеному пункті свідчить про неналежне виконання позивачем розпорядчого акту керівника підприємства роботодавця.

Тому, поважних причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 30.12.2021р., колегією суддів не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем були дотримані усі вимоги діючого трудового законодавства, які надали законне право АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: