Справа № 309/3950/22
Провадження № 2/309/754/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Піцура Я.Я.

з участю секретаря судового засідання Росохи Д.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач є батьком її малолітніх внуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Шлюб між її донькою ОСОБА_6 та відповідачем розірвано рішенням Хустського районного суду від 23.05.2016. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати дітей ОСОБА_6 померла. Після смерті матері діти залишилися проживати з нею. З 2014 року батько дітей проживає окремо, жодного з покладених на нього обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішувалися її донькою, а наразі нею без підтримки відповідача, який про дітей не піклується, не виявляє заінтересованості у їх долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток. З 25.04.2016 відповідач повинен сплачувати аліменти на дітей, проте свого обов`язку у повному обсязі не виконує. З 2021 року відповідач проживає у Чехії, йому відомо, що мати дітей померла і діти перебувають у складних життєвих обставинах. Вона ж не може оформити пенсію по втраті годувальника, заступити батьків у школі, її не визнають представником дітей. Відтак, оскільки батько дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України він підлягає позбавленню батьківських прав. Також у разі якщо ОСОБА_3 буде позбавлено батьківських прав, то вона як баба дітей має право стати їх опікуном та повністю відповідати за їх виховання. Окрім того, зважаючи на закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, то відповідно до ст. 166 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд: 1) позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) встановити опіку над неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити ОСОБА_1 їх опікуном; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї третини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов та просила його задовольнити з підставі зазначених у позовній заяві.

Представник третьої особи ОСОБА_2 у судовому засідання підтримала позов та просила його задовольнити. Ствердила, що батько дітей ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та призначення позивача опікуном дітей, оскільки це відповідатиме інтересам дітей.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення йому повістки на адресу реєстрації його місця проживання. Відповідна поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому в силу приписів п.4 ч.8. ст. 128 ЦПК України така повістка вважається врученою, а відповідач належним чином повідомленим. У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Рішенням Хустського районного суду від 23.05.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Неповнолітніх дітей залишено на утриманні та вихованні матері ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 550 грн. щомісячно (а.с.7, 8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлої ОСОБА_6 , та відповідно бабусею неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-14).

Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 12.07.2022 року ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІ групи з дитинства. Також після смерті дочки ОСОБА_6 . ОСОБА_1 фактично виховує та забезпечує своїх онуків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які разом з нею проживають. Зі слів сусідів батько дітей ОСОБА_3 ніякої участі у вихованні та утриманні своїх дітей не приймає (а.с.15).

Згідно довідки Нижньоселищенського старостинського округу Хустської міської ради від 15.07.2022 №02-22/138, у ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , наступний склад сім`ї: ОСОБА_5 онук; ОСОБА_4 онука; ОСОБА_7 батько; ОСОБА_8 брат (а.с.16).

Відтак ОСОБА_1 , як особа в сім`ї якої проживають неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , вправі ставити питання про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно вказаних дітей.

Згідно розрахунку складеному головним державним виконавцем Хустського ДВС заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 09.09.2022 становить 12628 грн. (а.с.23).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК Хустської міської ради від 31.10.2022 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та таким, що не суперечить інтересам дітей (а.с.44-46). Згідно даного висновку з серпня 2014 року батько дітей з сім`єю не проживає, з того часу не відвідує дітей, не опікується ними, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком, не бере участі в їх утриманні, ухиляється від спілкування, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться навчанням дітей, має заборгованість по сплаті аліментів. Мати дітей ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після смерті матері, діти залишилися проживати разом з бабусею ОСОБА_1 . Батько дітей не приїхав до них, не поцікавився їх психологічним станом, здоров`ям, не вжив заходів щодо оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За результатом обстеження умов проживання дітей встановлено, що вихованням та утриманням дітей займається бабуся, яка створює належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. При спілкуванні з малолітніми дітьми з`ясовано, що вони не пам`ятають батька який жодного разу до них не приходив, не телефонував і не вітав їх з днем народження. Дітей було взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування. Під час візиту за місцем проживання ОСОБА_3 з`ясовано, що він сезонний робітник та працює за кордоном. У бесіді з його матір`ю ОСОБА_9 з`ясовано, що відповідач перебуває на заробітках у Чеській Республіці, вона повідомила сина з приводу позбавлення його батьківських прав, однак він не має можливості приїхати і забрати дітей на виховання у свою сім`ю. Відповідно до психолого-педагогічних характеристик дітей, за час навчання у школі батько дітей ОСОБА_3 у шкільному житті дітей участі не бере, батьківські збори не відвідує, з класними керівниками та вчителями не контактує, жодного разу у школі не був, не цікавився їх навчанням та успіхами. Після смерті матері дітей, вихованням та утриманням дітей займається бабуся ОСОБА_1 , яка створює належні умови для розвитку та виховання дітей, забезпечує їх всім необхідним для навчання, систематично підтримує тісний зв`язок з учителями та вихователями, відвідує батьківські збори.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Повертаючись до обставин даної справ, суд констатує, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. І весь цей час дітьми опікується бабуся ОСОБА_1 . Сам ОСОБА_3 , вже тривалий час перебуває за кордоном, за цей час взагалі дітьми не цікавиться, навіть не телефонує їм, не вітає з днем народження, діти взагалі свого батька не знають. Також встановлено, що матір`ю відповідача його було повідомлено про наявність даного судового провадження, однак останній в судові засідання не з`являвся, своєї позиції щодо позбавлення його батьківських прав не висловив, тобто такий байдуже ставиться до вирішення даного питання і доля дітей йому не цікава. Зазначене на думку суду у сукупності із іншими обставинами справи, свідчить про те, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо і про наявність вини у його діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , і це не суперечитиме інтересам дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У відповідності до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно зі ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу.

Так, з висновку № 497 від 21.12.2022 року, наданого Органом опіки та піклування ВК Хустської міської ради, вбачається що гр. ОСОБА_1 , може бути потенційним опікуном (а.с.61).

Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Так, позивач ОСОБА_1 є рідною бабою малолітніх дітей неповнолітніх дітей, які з огляду на позбавлення батьківських прав їх батька ОСОБА_3 та смерті матері ОСОБА_6 , вважаються такими, що позбавлені батьківського піклування.

У висновку органу опіки та піклування ВК Хустської міської ради від 21.12.2022 року також зазначено, що позивач має право на користування житлом в АДРЕСА_1 . У будинку створені належні умови для проживання дітей. Рівень матеріального забезпечення ОСОБА_1 дозволяє їй взяти на виховання дітей, медичних заперечень щодо влаштування дітей у сім`ю не має, до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки неповнолітні діти позбавлені батьківського піклування, та згідно висновку, наданого Органом опіки та піклування ВК Хустської міської ради, позивач може бути опікуном, то суд вважає доцільним призначити опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 , а тому дана вимога позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи, що виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дітей наразі закрито у зв`язку смертю ОСОБА_6 , аліменти на утримання дітей наразі не стягуються, то позивач вправі ставити питання про стягнення аліментів на утримання дітей уже на її користь, як опікуна.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд погоджується з розміром аліментів в сумі 1/3 від усіх доходів відповідача грн. на двох неповнолітніх дітей, оскільки це відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів, та відповідатиме інтересах даних дітей. При цьому такий розмір фактично стягується у безспірному порядку, шляхом видачі судового наказу, а отже стягнення аліментів у меншому розмірі є недоречним та не відповідатиме інтересам дітей.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 13 вересня 2022 року до досягнення дітьми повноліття.

Отже вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1984,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. 55, 60, 62, 63 ЦК України, ст.ст.164, 166, 182, 183, 244 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити опіку над малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначивши їх опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 від усіх видів доходу, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 13 вересня 2022 року і до досягнення ними повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2023 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.