Єдиний унікальний номер № 175/193/23
провадження 2/175/44/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.01.2023 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що 08 жовтня 2019 року позивач та відповідач уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради, Зміївського (Чугуївського) району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 57.

Від даного шлюбу є спільна дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що з перших днів подружнього життя в них з відповідачем була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались, та все одно вони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради їх спільного сина. Однак, подружжю це не вдалось.

Позивач прийшла до висновку, що вони з відповідачем надалі не можуть побудувати щасливу сім`ю. У них різні погляди в житті, відсутнє взаєморозуміння, різне бачення щодо догляду за дитиною та її вихованням. Через усе це та інші сімейні негаразди, вони вирішили, що краще жити окремо.

З середини лютого 2022 року, позивач з сином переїхали жити за її місцем реєстрації, а відповідач лишився жити за місцем своєї реєстрації, де проживає і зараз.

З того часу, між позивачем та підповідачем припинилися шлюбні стосунки, у них відсутній спільний побут та сімейний бюджет. Фактично вони розірвали шлюб у лютому 2022 року, коли почали жити окремо.

Враховуючи, що Позивач з Відповідачем не проживають однією сім`єю вже майже рік, вони не ведуть спільного господарства, та не підтримують сімейних відносини як подружжя, подальше їх спільне життя зі збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто згоди, в позасудовому порядку, стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, шляхом добровільної сплати відповідачем аліментів. Відповідно до їх спільної домовленості, син ОСОБА_3 , залишається проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з ним в у будь-який час за попередньою домовленістю. З огляду на наявність малолітньої дитини, та небажання відповідача ОСОБА_2 брати участь в оформленні розірвання шлюбу, Позивач вимушена звернутись із позовом до суду про його розірвання. Спір про розподіл майна, яке б знаходилось у їх сумісній власністю - відсутній. Позивач в своєму позові заперечує проти надання строку для примирення, оскільки примирення між подружжям неможливе.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, на позовних вимогах наполягав, строк на примирення сторонам просив не надавати.

Відповідач надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, заперечень проти позову не має, відзив надавати не бажає, строк на примирення просив не надавати.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради, Зміївського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 57. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.10.2019 р. (бланк серії НОМЕР_1 ).

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданим 10 березня 2020 року Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради, Зміївського району Харківської області (бланк серії НОМЕР_2 ).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Спільне життя між подружжям не склалося, у подружжя зникло почуття любові, поваги та розуміння, згасли і поступово зіпсувались стосунки між подружжям, спроби зберегти сім`ю виявились марними.

На початку лютого 2022 року позивач прийшла до висновку, що вони з відповідачем надалі не можуть побудувати щасливу сім`ю, у них різні погляди в житті, відсутнє взаєморозуміння, різне бачення щодо догляду за дитиною та її вихованням. У зв`язку з чим вони вирішили, що краще жити окремо. Всередині лютого 2022 року, позивач з сином переїхати жити за її місцем реєстрації, а відповідач лишився жити за місцем своєї реєстрації, де проживає і зараз.

Між позивачем та відповідачем припинені шлюбні стосунки, відсутній спільний побут та сімейний бюджет, спільне господарство не ведуть, фактично вони розірвали шлюб у лютому 2022 року, коли почали жити окремо, отже, подальше їх спільне життя зі збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто згоди, в позасудовому порядку, стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, шляхом добровільної сплати відповідачем аліментів. Відповідно до їх спільної домовленості, син ОСОБА_3 , залишається проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з ним в у будь-який час за попередньою домовленістю. Строк на примирення просили не надавати.

Спір про розподіл майна, яке б знаходилось у їх сумісній власністю - відсутній.

У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 992 грн. 40 коп. судового збору.

Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки. Збереження сім`ї неможливо, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище позивача залишити без змін (на прохання позивача).

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 110, 111, 112, 153, 157 СК України, ст. 4, 5, 18, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради, Зміївського району Харківської області, актовий запис №57 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко