ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1466/23 Справа № 192/169/22 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Паромової О.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 -

адвоката Мулька Анатолія Володимировича,

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мулько А. В. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою від 03 вересня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача у виконавчому провадженні № 66514849 з примусового виконання виконавчого напису №75157, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В.

З вказаної постанови позивач дізнався про те, що 12 червня 2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. вчинив виконавчий напис, згідно якого з нього на користь відповідача стягнуто 48 811,96 грн.

Позивач не згоден з виконавчим написом та вважає, що він не підлягає виконанню, оскільки жодних договірних відносин з відповідачем та іншими особами він не має, вказану суму заборгованості не отримував і не прагнув отримати. Також зазначив, що він не має кредитів у будь-яких банках чи банківських установах.

Крім того зазначив, що вчинення виконавчого напису можливо за існування двох умов: безспірної заборгованості та якщо не минув строк, передбачений законом з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору. Проте станом на 12 червня 2021 року чинне законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, оскільки ця заборгованість завжди є спірною.

Спірний виконавчий напис було вчинено за відсутності оригіналу кредитного договору та документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2021 року та вимог ст. ст. 88, 89 Закону «Про нотаріат» в частині переліку наданих нотаріусу документів, оскільки кредитні договори не були включені до такого переліку. Крім того, зі змісту виконавчого запису вбачається, що з моменту вчинення кредитного договору минуло більше трьох років.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мулька А.В., 11 листопада 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно виконавчого напису, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, остання пропонує стягнути грошові кошти з позивача ОСОБА_1 в сумі 48 811 гривень 96 копійок, які є боргом за Кредитним договором №014/3163/141468/82 від 07 грудня 2007 року, укладеного між позивачем та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал».

Стягнення заборгованості проводиться за період 08 квітня 2021 року по 28 травня 2021 року і складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3 682 гривні 20 копійок, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6 808 гривень 72 копійки, строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 424 гривні 41 копійка, строкової заборгованості за штрафами і пенею в розмірі 37246 гривень 63 копійки та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 гривень 00 копійок. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №75157.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 03 вересня 2021 року ОСОБА_2 було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача під час виконання спірного виконавчого напису № 75157 (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в силу ст.ст.87,88 Закону України Про нотаріат, приватний нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, зокрема, безспірності заборгованості, що доводиться наданням стягувачем документів, які відповідають встановленому переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Зважаючи на те, що позивачем у позовній заяві не надано доказів протилежного, а тягар доведеності факту неукладання кредитного договору покладається саме на позивача, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається належними та допустимими доказами, з чим колегія суддів не погоджується.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами ст. 39 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат", вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з вимогами п. п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Положеннями постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконним та не чинним розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", він діє в попередній редакції, в якому не передбачалося можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на не посвідченому нотаріально кредитному договорі.

Так, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 визначено, що стягнення заборгованості за нотаріального посвідченими договорами здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат", нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора заставодержателя вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим належить зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність або відсутність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Судом першої інстанції не вжито процесуальних заходів у сприянні позивачеві у здобутті доказів на підтвердження його позовних вимог, не витребувано у відповідача належним чином завіреної копії кредитного договору за для встановлення існування заборгованості перед відповідачем, та відповідності суми заборгованості розміру, зазначеному у спірному виконавчому написі, доведеності строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, який обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, з огляду на що колегія суддів приходить до висновку про відсутність встановленого беззаперечного факту безспірної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про відсутність повідомлення боржника ОСОБА_1 не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та пропозицію ліквідації допущених порушень, що могло б слугувати підставою вважати заборгованість безспірною.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем у встановленому законом порядку доведено, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною, через що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши правовідносини, які склалися між сторонами, проте, не повно та об`єктивно перевірив доводи позивача, не надав правильну правову оцінку та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, що є порушення норм як матеріального, так і процесуального права та підставою для скасування рішення суду з ухвалення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., та за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн., а всього 2977,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мулька Анатолія Володимировича задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №75157, яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал заборгованість у розмірі 48 811,96 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., та за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн., а всього 2977,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта