ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1771/23 Справа № 175/87/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Бойко О.М.) у цивільній справі №175/87/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що згідно із заявою б/н від 10.08.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 01.12.2019 року 73 395,40 грн., з яких 35 373,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 35 373,56 грн. - заборговані простроченим тілом кредиту; 5 051,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованим прострочений кредит згідно ст.625.; 28 999,13 грн. нарахована пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3 971,21 грн. штраф (процентна ставка)

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 395,40 грн. та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн..

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Макарова на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 395,40 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року заочне рішення від 29 липня 2020 року скасоване та призначено справу для розгляду.

У травні 2022 року АТ КБ «Приват Банк» уточнив позовні вимоги та просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 10.08.2011 року у розмірі 47 719,52 грн., з яких 35 354, 32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 35 354, 32 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 365,20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК, а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції , як незаконне та необґрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 10.08.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з тарифами які діяли на дату підписання заяви. На підставі заяви від 10.08.2011 р. позивачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався. Активація картки та користування картковим рахунком, відповідно до виписки по ньому, свідчить про отримання кредитної картки відповідачем та прийняття ним умов кредитного договору, зокрема і розміру процентів.

Зазначає, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом строку дії останньої картки. Строк дії наданої за кредитним договором відповідачу картки закінчувався

31.03.2018 року, а з позовом вони звернулися у січні 2020 року, тобто із дотриманням строку позовної давності. Суд не врахував при застосуванні строку позовної давності дії відповідача, направлені на часткове погашення заборгованості, в результаті яких цей строк переривався.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив долучені до апеляційної скарги докази не брати до уваги; застосувати позовну давність; апеляційну скаргу банку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що позивачем не підтверджено обставин, які зазначені у позові належними та допустимим доказами, зокрема не надано доказів узгодження всіх істотних умов договору та отримання відповідачем кредитних коштів у погодженому розмірі. Вказує, що заявлена позивачем сума за тілом кредиту перевищує вказаний ними кредитний ліміт, а зазначена у виписці по картковому рахунку сума надходжень, перевищує розмір витрат по картці (контр розрахунок відповідача наявний в матеріалах справи). Вважає. що судом першої інстанції правомірно застосовано строк позовної давності, та відмовлено у задоволенні позову банку у зв`язку із його спливом. Також відповідач звертає увагу, що позивачем збільшувалась процентна ставка в односторонньому порядку; між сторонами не узгоджено розмір комісії, процентної ставки, штрафу, пені, комісії; позивачем не надано детального розрахунку відсотків згідно ст.. 625 ЦК України; позивачем не доведено стягнення такої складової заборгованості як прострочене тіло кредиту.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову з урахуванням уточнених позовних вимог становить 47 719,52 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту укладання кредитного договору, умов на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру заборгованості за простроченими відсотками. Крім того, за заявою відповідача суд застосував строк позовної давності та зазначив, що він є попущеним.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального і процесуального права .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для

договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено,що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Із матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 10.08.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку .

При цьому в заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення шляхом у письмовому вигляді .

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку .

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним з ОСОБА_1 , останньому надавалися кредитні картки: 20.10.2011 року, строком дії до 06/14; 23.01.2015 року строком дії 03/18.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 23.01.2015 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 09.04.2016 року у сумі 500 грн., максимально ліміт був збільшений 31.01.2017 року до 17 000 грн. та зменшений до 00 грн. 02.08.2018 року

Згідно із доданим до позовної заяви розрахунками, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором:

-станом на 01.12.2019 року становила 73 395,40 грн., з яких 35 373,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 35 373,56 грн. - заборговані простроченим тілом кредиту; 5 051,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованим прострочений кредит згідно ст.625.; 28 999,13 грн. заборгованість по пені; 3 971,21 грн. заборгованість по судовим штрафам .

Після уточнення позовних вимог у лютому 2022 року АТ КБ «Приват Банк» надано новий розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором станом на 22.02.2022 року відповідно до якого заборгованість відповідача складає 47 719,52 грн., з яких: 35 354, 32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 35 354, 32 грн. - заборговані простроченим тілом кредиту; 12 365,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625 (т.1 а.с. 249)

Також матеріали справи містять банківські виписки по рахунку ОСОБА_1 станом на 12.06.2020 року із залишком після операцій 74 737,89 грн. та станом 22.02.2022 року із залишком після операцій 47 719,52 грн. .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В підтвердження укладання договору позивачем надано копію анкети-заяви від 10.08.2011 року з підписом клієнта, де зазначено його особисті дані; розрахунки заборгованості за договором від 10.08.2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , виписки за договором б/н на ім`я відповідача, довідки про видачу кредитних карток, якими підтверджується надання грошових коштів ОСОБА_1 та періодичні погашення за наданим кредитом.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки у банкоматі та відділенні банку, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними та повертав відповідні суми. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі та здійснювались покупки, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. На що не звернув уваги суд першої інстанції.

Відповідно до положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про те, що банк не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є передчасним, оскільки банк надав всі документи, в том числі і виписку із рахунку про рух коштів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними. При цьому відповідачем вимоги про визнання цього договору недійсним, про зміну або розірвання його не заявлялись. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом.

Таким чином, фактично отримані та використані відповідачем як позичальником кредитні кошти повинні повертатись АТ КБ «ПриватБанк»

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані

йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві від 27 жовтня 2014 року, яку підписав відповідач, наданій банком до суду першої інстанції, розмір процентної ставки не зазначено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки(пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, звертаючись до суду у 2020 році із позовом зазначав, що відсотки за користування кредитом, нараховані пеня та штрафи, зокрема їх розмір і порядок нарахування передбачені у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять особистого підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника.

Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, відповідають нормам закону. Доводи апеляційної скарги цього також не спростовують.

Крім того витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Умови не містять підпису позивальника ОСОБА_1 ..

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 10.08.2011 року, а тому відсутні підстави для нарахування заборгованості за вказаними відсотками, штрафами та пенями.

Таким чином АТ КБ «Приват Банк» доведено належними та допустимими доказами факт укладення 10.08.2011 року кредитного договору із ОСОБА_1 та користування останнім кредитними коштами. Однак, нарахування відсотків за користування кредитом, застосування штрафів та пені є безпідставними, оскільки не погоджені між сторонами у встановленому законом порядку.

Щодо сум фактично отриманих кредитних коштів відповідачем та їх погашення останнім, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище при зверненні із позовом у 2020 році банк надав суду першої інстанції виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 та розрахунки заборгованості із яких вбачається, що станом на 30.09.2019 року загальна сума заборгованості складає 64 420,44 грн. до якої входить не передбачені договором штрафи пеня та відсотки, а заборгованість у відповідача за тілом кредиту складає 35 421,31 грн.. При цьому слід звернути увагу, що погашена заборгованість за поточним тілом кредиту значиться у розмірі 77 431,47 грн., тобто розмір повернутих відповідачем банку грошових коштів більше ніж вдвічі перевищує фактично отримані кредитні кошти.

Наступний розрахунок заборгованості станом на 01.12.2019 року бере за основу загальну суму заборгованості за попередній період у розмірі 64 420,44 грн. та продовжує нараховувати на неї не передбачені договором відсотки, штрафи, пеню та комісію. Також з`являється нова графа заборгованості у вигляді заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК. При цьому слід зазначити, що в графі витрати клієнтом кредитних коштів складають 0, теж саме відображено і у виписці по картковому рахунку. Загальна сума заборгованості нарахована банком у цьому розрахунку склала 73 395,40 грн.

При уточненні позовних вимог у лютому 2022 року АТ КБ «Приват Банк» надає тотожній розрахунок заборгованості станом на 30.09.2019 року з ідентичною сумою загальної заборгованості - 64 420,44 грн. та сумами заборгованості за тілом кредиту - 35 421,31 грн. та сумою погашеної заборгованості за поточним тілом кредиту 77 431,47 грн.

Також при уточнені банком надано новий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 10.08.2011 року станом на 22.02.2022 року, в якому на попередню заборгованість 64 420,44 грн. нараховано проценти за користування кредитом за ст. 625 ЦК у розмірі 12 366,20 грн. При цьому графа витрати клієнтом кредитних коштів за цей період складала 0.

На підставі наведеного АТ КБ «Приват Банк» в уточнених позовних вимогах просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35 354, 32 грн. та відсотки нараховані у порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 12 365,20 грн., а всього 47 719,52 грн.

Однак зазначені розрахунки не можуть бути прийнятими як належний доказ наявності заборгованості за кредитом, оскільки фактично отримані боржником кредитні кошти було повернуто ОСОБА_1 банку ще станом на 30.09.2019 року, а отже не було порушення зобов`язання та підстав в подальшому для нарахування відсотків у порядку ст. 625 ЦК України.

За таких обставин наявність заявленої АТ КБ «Приват Банк» суми заборгованості за кредитним договором б/н від 10.08.2011 року, укладеним із ОСОБА_1 , є недоведеною.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Зазначений висновок відображений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16

Тому колегія суддів не вирішує питання застосування заявленої відповідачем позовної давності, адже відповідно до частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову з урахуванням уточнених позовних вимог складає 47 719,52 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.368, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: