Справа № 202/4750/22
Провадження № 2/202/304/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнка Д.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання права власності,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_2 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою за результатом розгляду якої просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна - 24440316.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належали позивачу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві сумісної власності. Після смерті ОСОБА_6 спадщину оформила ОСОБА_7 , у зв`язку із чим стала власницею 2/3 частини квартири. У 2019 році померла ОСОБА_7 , за життя вона заповіла все своє майно відповідачам. У процесі оформлення спадщини відповідачами, останні дізнались, що мати позивача, ОСОБА_5 , має право на обов`язкову частку у спадщині, в зв`язку із чим приховали правовстановлюючий документ на спірну квартиру. В подальшому третя особа, в судовому порядку підтвердила своє право на обов`язкову частку після смерті ОСОБА_7 . Відповідачі не дають позивачу правовстановлюючий документ, який підтверджує, що вона є власником 1/3 частини казаного нерухомого майна, чим порушують її право. Отримати дублікат правовстановлюючого документу позивач не має можливості оскільки дублікат видається лише за заявою всіх власників нерухомого майна, що наразі неможливо у зв`язку із сварками.

Зі сторони відповідачів відзиву, заперечень, пояснень суду не надано.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 27 листопада 1996 року № 3/2310-96, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв.м.

У відповідності до копії свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 ОСОБА_8 одружилась із ОСОБА_9 1 вересня 2001 року. Після одруження прізвище « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_11 ».

У відповідності до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно №202305072, станом на 28 лютого 2020 року, 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27 листопада 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, та 2/3 частини вказаної квартири - ОСОБА_7 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2022 року, у цивільній справі №202/6848/20, визнано за ОСОБА_5 право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 1/9 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Рішення набрало чинності 31 травня 2022 року.

Вказаним вище рішенням, окрім іншого, було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 .

Після його смерті на підставі заяви його дружини ОСОБА_7 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 823/99.

30 грудня 1999 року ОСОБА_7 нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_7 .

Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини квартири вказаної квартири.

При цьому за життя ОСОБА_7 23 жовтня 2009 року був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. за реєстровим номером 2-1602, відповідно до якого вона заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_7 з заявами про прийняття спадщини у встановлений строк звернулися її діти: ОСОБА_5 , 1955 року народження, ОСОБА_3 , 1958 року народження та ОСОБА_4 , 1961 року народження.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавель Владою Юріївною була заведена спадкова справа №46/2019.

25 лютого 2020 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Журавель В.Ю. було відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину - на обов`язкову частку у спадщині, а саме 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно.

Враховуючи, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому на час відкриття спадщини ОСОБА_5 була непрацездатною, так як досягла пенсійного віку, суд вважає, що остання має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері - половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

Суд взяв до уваги, що підставою відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині є неподання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим позивач вправі вимагати визнання за нею права на спадкове майно у судовому порядку, у зв`язку із чим позовні вимоги були задоволені повністю.

Встановлені вище обставини у судовому рішенні мають преюдиційне значення у даній справі, а тому доказуванню не підлягають.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною першої статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, не визнання або оспорювання.

За змістом частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема і визнання права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності може набуватися і у порядку спадкування тощо. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або це законність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно статті 392 ЦК України є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності на 1/3 частину вказаної вище квартири належить позивачу, правовстановлюючий документ на таке нерухоме майно втрачено, тобто у цій частині право позивача потребує захисту з підстав, передбачених статтею 392 ЦК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна - 24440316.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 1 200, 01 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 16 лютого 2023 року о 16 год. 00хв..

Суддя Г.О. Кухтін