Справа № 369/2248/22
Провадження №6/369/79/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 369/2248/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду по справі № 369/2248/22.

Заява про розстрочення виконання рішення суду мотивована тим, що 06.09.2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ухвалено позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 141500 (сто сорок одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та штрафні санкції, пеню у розмірі 3062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень 63 копійки та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набрало законної сили 06.10.2022 року

ОСОБА_1 вказувала, що має намір добровільно здійснити погашення боргу, проте на даний час склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення суду. А саме, несприятлива фінансова ситуація, яка не дає можливості оплатити суму заборгованості одним платежем.

Крім того, заявниця зазначала, що самостійно виховує малолітню дитину, яка знаходиться на її утриманні та потребує матеріальних витрат з її сторони. Батько дитини не приймає участі в утриманні дитини та не сплачує аліменти.

На підставі вище наведеного, ОСОБА_1 просила суд, розстрочити виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 369/2248/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики від 06.09.2022 року, шляхом часткового погашення заборгованості в сумі по 13000,00 гривень протягом одного року до 15 числа місяця.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник заявника (відповідача по справі) через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд заяви ОСОБА_1 про розстрочення рішення суду у її відсутності.

Представник позивача через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд заяви ОСОБА_1 про розстрочення рішення суду у його відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06.09.2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 369/2248/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, ухвалено позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 141500 (сто сорок одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та штрафні санкції, пеню у розмірі 3062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 1445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень 63 копійки та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Посилання ОСОБА_1 у своїй заяві на неспроможність виконання рішення суду, внаслідок погіршення фінансового становища, не є в розумінні закону виключними обставинами, що зумовлюють необхідність відстрочення виконання рішення суду, а тому не приймаються судом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Наведене дає підстави для висновку про те, що при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду, а тому враховуючи до того ж важке становище стягувача по справі, заява ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 267, 354, 435 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 369/2248/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у прядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 22.02.2022 року.

Суддя А.В. Янченко