Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2023 Справа №607/16753/22

Провадження № 2/607/354/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача адвоката Коваль Є.Б.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.04.2021 близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_1 , на раптово виниклих неприязних відносинах зі ним, виник конфлікт з приводу місця для паркування автомобіля, в ході якого у відповідача виник умисел спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_1 спричинив йому тілесні ушкодження, а саме, умисно наніс йому один удар кулаком правої руки у нижню щелепу з лівого боку, внаслідок чого йому було завдано тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції тіла нижньої щелепи зліва із забиттям м`яких тканин, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт (копія рішення додається)

Позивач вказує, що протиправними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що у момент нападу він обґрунтовано боявся за своє здоров`я і навіть життя, оскільки не розумів ні причини, ні мотиви нападу на нього. Це пережите відчуття страху тривалий час не залишало його, викликало почуття тривоги, негативно впливало на психологічний стан та самопочуття. У зв`язку з пережитою стресовою ситуацією, у нього часто проявлялись емоційні спалахи, виникала дратівливість, збудливість, безсоння, на цьому фоні виникав головний біль, що заважав вести звичний спосіб життя, крім того внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, страждань зазнала його дружина, яка від побачених травм на його обличчі, ще довгий час відчувала страх, небезпеку, зазнала сильного психологічного потрясіння.

Окрім цього, тривалий час його непокоїли постійні неврози, які проявлялися тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на роботі та інших заняттях, у нього простежувалось відчуття надмірної втоми, відсутність сил все це виснажувало його як фізично так і морально і порушувало нормальні життєві зв`язки.

Також внаслідок травми він стикнувся з певними проблемами мовлення, що спричинило йому додаткові незручності, оскільки, він, як директор товариств не міг в повній мірі виконувати свої обов`язки, що призвело до вимушених змін в роботі товариств, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршилися відносин з оточуючими людьми, адже через зовнішній вигляд він не зміг провести важливі зустрічі з контрагентами. Він не був здатен сконцентруватись, відчував себе постійно пригніченим, помічав за собою коливання настрою, що впливало на його працездатність, завдані ушкодження призвели до порушення налагоджених робочих зв`язків.

Крім того, позивач зауважує, що він був присутній на судовому засіданні щодо розгляду кримінального провадження, як потерпілий від злочину та відчував незручності, пов`язані з розглядом кримінального провадження, явки до суду та правоохоронних органів, на що також було потрачено час, сили та що призводило до погіршення його психологічного стану, тривоги та невизначеності.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, зокрема фізичного болю, страждань яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та душевних страждань, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.11.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_2 адвокат Коваль Є.Б. позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні частково заперечив з приводу задоволення позовних вимог. Зазначив, що під час розгляду кримінальної справи, він визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся та звертався до ОСОБА_2 з пропозиціями врегулювати конфлікт і відшкодувати завдану шкода, проте останній на контакт не йшов. Вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн є завищеним, при цьому він готовий відшкодувати шкоду у сумі 3000 грн. Просив врахувати, що у нього на утриманні перебувають дружина та малолітній син, а також батько дружини пенсіонер.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2021 у справі №607/9469/21, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

З вказаного вироку вбачається, що 27.04.2021 близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_1 , який перебував поблизу аптеки «Доброго дня», що по вул. Руська, 40, в м. Тернополі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_2 , виник конфлікт з приводу місця для паркування автомобіля, в ході якого виник умисел спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, 27.04.2021 близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_1 , який рухався по АДРЕСА_1 , до військкомату, що по АДРЕСА_2 , де перебував потерпілий ОСОБА_2 та в ході конфлікту, який виник із останнім з приводу місця для паркування автомобіля, з метою спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки у нижню щелепу з лівого боку. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , потерпілому ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції тіла нижньої щелепи зліва із забиттям м`яких тканин, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень..

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 14.09.2017 Тернопільським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_1 14.09.2017 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , про що складено актовий запис № 1137.

Як вбачається з довідки № 73 від 01.02.2023 виданої ПП «Наш дім», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований, але проживає згідно акту опиту свідків № 73 від 01.02.2023 за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з ним зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за даною адресою без реєстрації, згідно акту опиту свідків № 73 від 01.02.2023.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 виданого Пенсійним фондом України 21.04.2010, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначено пенсію за віком, інвалід 2 групи, загальне захворювання, теміном довічно.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З огляду на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України, закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Зважаючи на наявність вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2021, який набрав законної сили, суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_1 у даному випадку були неправомірними і ними позивачу було завдано моральну шкоду, а також те, що між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді заподіяння легких тілесних ушкоджень і моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-наслідковий зв`язок.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Оскільки спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із діями, вчиненими відповідачем, внаслідок чого було розпочато кримінальне провадження, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.).

Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу ОСОБА_2 шкоди, яка, полягає в тому, що в у момент нападу він відчував страх за своє здоров`я та життя, що подальшому призвело до почуття тривоги та негативно вплинуло на його психологічний стан та самопочуття. Крім того, у зв`язку з пережитою стресовою ситуацією, у нього часто проявлялись емоційні спалахи, виникала дратівливість, збудливість, безсоння, на цьому фоні виникав головний біль, що заважав вести звичний спосіб життя. Також під час його присутності на судовому засіданні щодо розгляду кримінального провадження, як потерпілого від злочину, він відчував незручності, пов`язані з розглядом кримінального провадження, явки до суду та правоохоронних органів, на що ним було потрачено час, сили, внаслідок чого погіршився його психологічний стан, він відчував тривогу та невизначеність.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження позивача з приводу завдання страждань його дружині, наявності у нього постійних неврозів та виникнення проблем із мовленням, що спричинило йому незручності у роботі, оскільки згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а такі обставини стороною позивача жодними доказами не підтверджено.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн оцінені суб`єктивно та є завищеними, а тому враховуючи вищевикладені обставини, засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_2 становить 4 000 гривень.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення злочину ОСОБА_1 , якого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2021 визнано винним, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому враховуючи встановлені обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача та характер отриманих травм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення із ОСОБА_1 4000 грнна відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) гривеньна відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 21.02.2023.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець