Справа №442/8175/22
Провадження №2/442/144/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Далявської Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», за участю третьої особи Дрогобицької державної нотаріальної контори про скасування арешту на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона у 1992 році отримала кредитні кошти від АТ «Ощадбанк». У даному кредитному зобов`язанні були накладені заборони: 10.03.1992 року на об`єкт: АДРЕСА_1 , та 14.02.1994 року на об`єкт: АДРЕСА_1 . Даний кредит нею був погашений повністю, жодної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» у неї немає. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 257561396, заборона на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 3891568, зареєстровано 16.10.2006 року Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 14.02.1994, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 (додаткові дані архівний номер: 1950832LVOV41, архівна дата: 13.01.2000, дата виникнення: 16.02.1994, № реєстру: 123700-351, внутрішні № СА015F2E22F14A2F6C14, коментарій: 5-182/94) та заборона, реєстраційний номер обтяження: 4252729, зареєстровано: 20.12.2006 за № 4252729 реєстратором: Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 10.03.1992, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 , (додаткові дані, архівний номер: НОМЕР_1 , архівна дата: 12.01.2000, дата виникнення: 10.03.1992, № реєстру: 123044-120, внутр. № ЕВ01782D22F154355254, коментарій: 63-157/92). Зазначає, що їй невідомо, чому з того часу не знята заборона. Відтак, порушені її права, тому вона змушена звернутися за захистом своїх інтересів до суду, оскільки наявність заборони позбавляє її можливості в повній мірі реалізовувати права, гарантовані Конституцією України, в тому числі по розпорядженню належними об`єктом власності.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем. Разом з тим, просив проводити розгляд справи за відсутності представника банку.

Посилання представника відповідача проте, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем суд не бере до уваги, оскільки саме ним накладалася заборона в забезпечення виконання своїх зобов`язань по кредиту позивачем ОСОБА_1 , тому саме банк є належним відповідачем у даній справі.

Від третьої особи Дрогобицької державної нотконтори надійшов лист про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Щодо задоволення позову, покликається на думку суду.

У зв`язку з неявкою до суду усіх учасників процесу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , у 1992 році отримала кредитні кошти від АТ «Ощадбанк». У даному кредитному зобов`язанні були накладені заборони: 10.03.1992 року на об`єкт: АДРЕСА_1 , та 14.02.1994 року на об`єкт: АДРЕСА_1 .

Даний кредит позивачем був погашений повністю, жодної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» у неї немає, що підтверджується довідкою № 01 від 04.01.2021 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 257561396, заборона на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 3891568, зареєстровано 16.10.2006 року Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 14.02.1994, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 (додаткові дані архівний номер: 1950832LVOV41, архівна дата: 13.01.2000, дата виникнення: 16.02.1994, № реєстру: 123700-351, внутрішні № СА015F2E22F14A2F6C14, коментарій: 5-182/94) та заборона, реєстраційний номер обтяження: 4252729, зареєстровано: 20.12.2006 за № 4252729 реєстратором: Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 10.03.1992, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 , (додаткові дані, архівний номер: 1949004LVOV41, архівна дата: 12.01.2000, дата виникнення: 10.03.1992, № реєстру: 123044-120, внутр.. № ЕВ01782D22F154355254, коментарій: 63-157/92).

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованоюЗаконом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(даліКонвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.1 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон) загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно статті 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (стаття 10 Закону).

Згідно статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_2 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки заборона на відчуження обмежує позивача у можливості реалізувати своє право як власника майна, а підстави для даних обмежень відсутні, вважаю, що позовні вимоги є повністю обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 102, 113, 43, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Скасувати обтяження - арешт (архівний запис) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 3891568, зареєстровано 16.10.2006 року Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 14.02.1994, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 (додаткові дані архівний номер: 1950832LVOV41, архівна дата: 13.01.2000, дата виникнення: 16.02.1994, № реєстру: 123700-351, внутрішні № СА015F2E22F14A2F6C14, коментарій: 5-182/94) та заборона, реєстраційний номер обтяження: 4252729, зареєстровано: 20.12.2006 за № 4252729 реєстратором: Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою, підстава: повідомлення, б/н, 10.03.1992, ощадбанк № 6307 м. Дрогобич, власник: ОСОБА_1 , (додаткові дані, архівний номер: 1949004LVOV41, архівна дата: 12.01.2000, дата виникнення: 10.03.1992, № реєстру: 123044-120, внутр.. № ЕВ01782D22F154355254, коментарій: 63-157/92).

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ПАТ «Державний ощадний банк України», , Львівська область, м.Дрогобич, вул.Замкова Гора,3.

Третя особа: Дрогобицька державна нотаріальна контора, , Львівська область, м.Дрогобич, вул.Гончарська, 11.

Суддя Медведик Л.О.