Ухвала

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 699/276/20

провадження № 61-451ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року та ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 09 березня 2021 року і постанову Черкаського апеляційного суду

від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання «Восход» (далі - ПрАТ ВО «Восход») про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивований тим, що вона, в період з 22 грудня 2004 року по

31 липня 2017 року, працювала у ПрАТ ВО «Восход» на наступних посадах: начальника бюро маркетингу за наказом № 100 від 22 грудня 2004 року, бухгалтера за наказом № 8 від 21 червня 2005 року та головного бухгалтера за наказом № 11-к від 19 лютого 2007 року на якій працювала до звільнення. Звільнена на підставі наказу № 14 від 31 липня 2017 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КзПП України.

Зазначала, що в день звільнення з нею не провели остаточного розрахунку в частині виплати компенсації при звільненні за невикористану відпустку за період з 22 грудня 2015 року по 22 грудня 2016 року. Також до звільнення вона не отримувала компенсацію за невикористану відпустку. Наказ про звільнення мав вказівку на виплату компенсації за невикористану відпустку за період з грудня 2016 року по день звільнення 31 липня 2017 року.

Вказувала, що отримала акт від Держпраці за її скаргою на відповідача. За період роботи ОСОБА_1 не використала відпустки 10 днів за період з 22 грудня 2015 року по 22 грудня 2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 295,12 грн, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 986 днів. Отже, сума середнього заробітку позивача з моменту звільнення до подання позовної заяви, становить

290 988, 32 грн. Зазначала, що вона усно зверталася протягом 2018-2019 років до відповідача, а 20 грудня 2019 року звернулася письмово до відповідача. Про порушення своїх прав позивачу було відомо у 2018 році, але раніше не могла звернутися до суду через відсутність доказів. ПрАТ ВО «Восход» надав їй докази згідно ухвали від 27 березня 2020 року лише

06 квітня 2020 року.

На підставі вищевказаного позивач просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористану відпустку при звільненні в сумі

2 951,20 грн та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 31 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

04 січня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, до якої включена скарга на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня

2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня

2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Відповідно до частини 2 статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2023 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, зокрема запропоновано направити на адресу суду копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

30 січня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто ціна позову становить 293 939,32 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Доводи щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводяться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, й в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , немає.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області

від 31 серпня 2022 року, постанову Черкаського апеляційного суду

від 30 листопада 2022 року та ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2021 року і постанову Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання «Восход» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська