Справа № 717/1920/22
Номер провадження2/717/20/23
20.03.2023 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,
позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася;
представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання з`явився;
відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився
представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання з`явилася.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд, -
Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.04.2022 року вказано про стягнення аліментів на утримання дитини. Державний виконавець лише 28.12.2022 року неправомірно винесла постанову про зміну ( доповнення) реєстраційних даних, в якій вказала про примусове стягнення аліментів на утримання дружини. Через це державний виконавець в розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на жовтень 2022 року безпідставно включила суму аліментів на утримання дружини в розмірі 1000 гривень. Але, якщо б дана заборгованість існувала, то на неї не має нараховуватись пеня, оскільки це не передбачено законодавством, зокрема ст.195 -196 СК України регулюють питання відповідальності за прострочення сплати аліментів лише на утримання дітей, оскільки дані статті знаходяться в главі 15 Сімейного кодексу України, яка регулює питання обов`язків матері, батька утримувати дитину, а не один одного тобто подружжя чи колишнього подружжя. Також державний виконавець безпідставно застосовує для визначення заборгованості середньомісячну заробітну плату за 4 квартал 2021 року до заборгованості за 2022 рік. Зокрема Державний виконавець міг використати інформацію Мінфіну про середню заробітну плату працівника для даної місцевості, яка становила в 2022 році 11 326 грн, тоді при такому розмірі середньої заробітної плати заборгованість відповідача взагалі відсутня. Відповідач не оскаржував дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості, так як в порушення ст.71 Закону України « Про виконавче провадження» державний виконавець не повідомляв відповідача щомісячно про розмір заборгованості та необхідність її сплати. З огляду на те, що відповідач сплачував щомісячно суму 3083 грн, тобто розмір, який усно йому повідомив державний виконавець, то він не знав , що в нього є заборгованість, так я к вважав, що сплачує аліменти повністю. Також кошти відповідач перераховував на депозитний рахунок державної виконавчої служби, а чому служба робила переказ коштів позивачу із запізненням та перерозподіл цих сум, відповідачу не було відому, тому в даному випадку у відповідача не було умислу на несплату аліментів.
Інші заяви та клопотання не надходили.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 15.04.2021 року. За рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.02.2022 року по справі № 717/35/22 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до його повноліття.
Дане рішення знаходиться на виконанні у Кельменецькому районному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яким відкрито виконавче провадження № 68817760.
Дане рішення суду відповідач виконував частково, аліменти сплачував нерегулярно та не в повному розмірі, внаслідок чого з вини відповідача у ОСОБА_3 виникла заборгованість по сплаті аліментів.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.
Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.
Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова №3 від 15.05.2006 року) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного і грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені в розмірі 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), але помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Суд вважає, що за таких обставин, необхідно здійснити розрахунок пені за прострочення сплати аліментів до вищенаведеної формули наступним чином: 1) місяць; 2) сума боргу; 3) кількість днів; 4) пеня.
Враховуючи заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання дитини, загальна сума неустойки (пені) від суми несплачених аліментів щомісячно за період з 11.01.2022 року по 31.10.2022 року складається, виходячи з наступного розрахунку за :
січень 2022 року: сума боргу 2148,87 грн. х 1 % х 293 дні = 6296,19 гривень;
лютий 2022 року : сума боргу 3330,75 грн х 1 % х 273 дні = 9092,95 гривень;
березень 2022 року : сума боргу 3330,75 грн х 1 % х 245 день = 8160,34 гривень;
квітень 2022 року : сума боргу 1864,72 грн х 1 % х 214 день = 3990,50 гривень;
травень 2022 року : сума боргу 5195,47 грн х 1 % х 184 день =9559,66 гривень;
липень 2022 року : сума боргу 8773,95 грн х 1 % х 123 дні =10 791,95 гривень;
серпень 2022 року : сума боргу 9021,70 грн х 1 % х 92 дні = 8299,96 гривень;
жовтень 2022 року : сума боргу 9269,47 грн х 1 % 31 день =2873,54 гривень;
Отже, загальна сума пені становить79 645,17 грн.
Беручи до уваги, що загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а заборгованість за аліментами становить 9269,47 грн, то на підставі ч.1 ст. 196 СК України сума неустойки по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 становить 9269,47 грн.
Суд вважає, що державний виконавець, позивач і його представник при розрахунку заборгованості безпідставно врахували в розмір заборгованості 1000 гривень по сплаті аліментів на утримання дружини, оскільки ст.195 -196 СК України регулюють правовідносини, пов`язані з відповідальністю за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, так як дані статті знаходяться в главі 15 Сімейного кодексу України, яка регулює правовідносини, пов`язані з обов`язком матері, батька утримувати дитину. Саме на ці норми законодавства посилалися позивач та його представник.
Відтак суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 становить 9269,47 грн.
Крім того, в матеріалах справи відсутні, а позивач та його представник в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина.
Так, з матеріалів справи вбачається що державний виконавець в порушення ст. 71 Закону України «Про державну виконавчу службу» не надавала відповідачу розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини, а виконавче провадження по стягненню даних коштів фактично розпочалося лише після 28.12.2022 року, тобто з винесенням державним виконавцем постанови про зміну( доповнення) реєстраційних даних у ВП № 68817760.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про використання для розрахунку заборгованості даних Міністерства фінансів України про середню заробітну плату працівника для даної місцевості, оскільки дана інформація не є статистичною і, на думку суду, не може бути використана та застосована для визначення заборгованості по сплаті аліментів, оскільки повноваження по статистичному обліку заробітної плати не передбачено «Положенням про Міністерство фінансів України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 375, а належить до компетенції Державної служби статистики України, положення про яку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2014 року № 481.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач не повідомлявся щомісячно державним виконавцем в порушення ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» про розмір заборгованості, оскільки відповідачу було відомо про рішення суду про стягнення аліментів, а також обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України, відповідно, відповідач був зобов`язаній контролювати повноту виконання свої аліментних зобов`язань без додаткових повідомлень державного виконавця.
Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зазначене вище, відповідач, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати на її утримання, однак не сплачував аліменти у розмірі визначеному рішенням суду, внаслідок чого утворилася заборгованість з їх сплати, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково і слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 9269 гривень 47 копійок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Так, відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката визначений позивачем у розмірі 5000 гривень. Фактично позивач сплатив адвокату 4000 гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 200, від 07.12.2021 року, ордером серії СЕ№1034939 та квитанцією від 03.10.2022 року .
Відповідач та його представник не заявляли клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу в сумі 4000 гривень є співмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
На підставі ст. ст. ст. 51 Конституції України, ст. ст. 180-181, 196 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3-7,10-13, 17,18, 76-81, 133, 137, 141, 223,247, 259,263,264,265,268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 ), пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 9269 (дев`ять тисяч двісті шістдесят дев`ять ) гривень 47 (сорок сім копійок) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 ), 1899 (одну тисячу вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 83 (вісімдесят три) копійки витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 ) на користь держави 509 (п`ятсот дев`ять) гривень 91( дев`яносто одну) копійку судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21.03.2023 року.

Суддя Телешман О.В.