Справа № 128/489/17
Провадження № 22-ц/801/302/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 рокуСправа № 128/489/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року про відмову в забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, за якою просив:

- провести описи та скласти акти опису майна речей побуту та домашнього вжитку з визначенням їх кількості, якості, родових ознак, приблизної дати придбання та ким придбано, які знаходяться за адресами:

1. АДРЕСА_1 , згідно з переліком: спальня № 1: (ліжко, стінка, комод, телевізор, 3 килими); спальня № 2 (ліжко, комод, телевізор, 3 килими); спальня № 3 (стінка, диван, телевізор, килим); спальня № 4 (диван, стінка, комод, килим); хол (диван); зала (стіл, 10 стільців, диван, телевізор, килим); гардеробна кімната (2 шафи, комод, килим); ванна кімната (шафа, килим); кухня (стінка, диван, стіл, 5 стільців, килим, телевізор); мансарда (диван, 2 крісла, стінка, журнальний столик, телевізор, тумба під телевізор, килим); підвал (3 килими); машина пральна «LG»; машина посудомийна; мікрохвильова піч; кавоварка; м`ясорубка; кухонний комбайн; посуд; електроплита; набір каструль; холодильник «Самсунг»; морозильна камера;

2.СТО, АДРЕСА_2 , згідно з переліком: холодильник; 2 мікрохвильові печі; газова плита; 4 кухонних столи; 16 стільців; 6 письмових столів; 2 офісних крісла (великі); З офісних крісла (малі); 3 комп`ютери; 3 комп`ютери; кавоварка; З стільці; запчастини (три компресора + 3 стартера); 1 токарний станок; 1 наждачний станок; свердловий станок; зварювальний апарат; 1 токарний станок; 1 слюсарний станок; 2 ліжка; стіл; телевізор; рефрижератор без рами(1); рефрижератор без рами (2);

- накласти арешт на майно речі побуту та домашнього вжитку, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; СТО АДРЕСА_2 відповідно до складених актів опису цього майна;

- проведення описів та складання актів опису майна доручити Вінницькому відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що знаходиться за адресою: 21009, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Винниченка, буд. 29.

- передати арештоване майна на зберігання, без обмеження в користуванні, ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову містить посилання на норми процесуального права, які регулюють порядок забезпечення позову та на норми Закону України «Про виконавче провадження», якими урегульовано порядок виконання ухвали суду про забезпечення позову. Обґрунтування необхідності (наведення мотивів, з яких можна зрозуміти для якої саме мети відповідач просив застосувати заходи забезпечення позову) у заяві не наведено.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року у цій справі були вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на майно речі побуту та домашнього вжитку, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; СТО АДРЕСА_2 відповідно до складених актів опису майна. Проведення описів та складання актів опису майна доручено Центральному відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Соборна, 15 а). Копію ухвали для виконання направлено до Вінницької районної державної адміністрації, Регіонального центру МВС у Вінницькій області, Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Станом на 07 грудня 2022 року ухвала є чинною, строк дії ухвали не встановлювався, а отже вона є діючою на теперішній час.

При цьому обсяг і спосіб забезпечення позову, викладенні в заяві про забезпечення позову від 06 грудня 2022 року, знайшли свою реалізацію в ухвалі суду від 22 березня 2017 року про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просив ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, окрім цитування норм матеріального і процесуального права, посилався на те, що ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року про забезпечення позову не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому була повернута до суду без виконання, але суд не вжив заходів до приведення її у відповідність до цих вимог.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Установлено, що з позовом про проділ спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_2 01 березня 2017 року.

22 березня 2017 року ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області задоволено її заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на:

- автомобіль ДАФ , д. н. з. НОМЕР_1 ; - напівпричіп рефрижератор д. н. з. НОМЕР_2 ; - причіп рефрижератор д. н. з. НОМЕР_3 ; - Рефрижератор без рами ( 1); - Рефрижератор без рами (2), що зареєстровані за ОСОБА_1 ;

- станцію технічного обслуговування, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Зобов`язано провести описи та скласти акти опису майна речей побуту та домашнього вжитку, які знаходяться за адресами:

- АДРЕСА_1 згідно з переліком: - спальня № 1: (ліжко, стінка, комод, телевізор 3 килими); - спальня № 2 (ліжко, комод, телевізор, 3 килими); - спальня № 3 ( стінка, диван, телевізор, килим); - спальня № 4 ( диван, стінка, комод,, килим); - хол ( диван); - зала ( стіл, 10 стільців, диван, телевізор , килим); - гардеробна ( 2 шафи, комод, килим); - ванна ( шафа, килим); - кухня (стінка, диван, стіл, 5 стільців , килим, телевізор); - мансарда (диван, 2 крісла, стінка, журнальний столик, телевізор, тумба під телевізор, килим); - підвал ( 3 килими); - машина пральна «LG»; - машина посудомийна; - мікрохвильова піч; - кавоварка; - м`ясорубка; - кухонний комбайн; - посуд; - електроплита; - набір каструль; - холодильник «Самсунг»; - морозильна камера;

- СТО АДРЕСА_2 , згідно з переліком: - холодильник; - 2 мікрохвильові печі; - газова плита; - 4 кухонних столи; - 16 стільців; - 6 письмових столів; - 2 офісних крісла ( великі); - З офісних крісла ( малі); - 3 комп`ютери; - 3 комп`ютери; - кавоварка; - З стільці; - запчастини ( три компресора + 3 стартера); - 1 токарний станок; - 1 наждачний станок; - свердловий станок; - зварювальний апарат; - 1 токарних станки; - 1 слюсарних станки; - 2 ліжка; - стіл; - телевізор; - рефрижератор без рами (1); - рефрижератор без рами (2).

Накладено арешт на речі побуту та домашнього вжитку, які знаходяться за адресами АДРЕСА_1 ; СТО АДРЕСА_2 відповідно до складених актів опису цього майна.

Проведення описів та складання актів опису майна доручено Центральному відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Соборна, 15 а).

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Тобто законодавець не обмежує коло учасників справи, які можуть звернутись із заявою про забезпечення позову.

Сторонами у справі позовного провадження є позивач (особа, яка звернулась за судовим захистом) та відповідач (особа, яка порушила, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача).

Разом з тим у частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України), а диспозитивність визначено серед основних його засад (принципів) (пункт 5 частини третьої цієї статті).

Зміст цього принципу розкрито у статті 13 ЦПК України, за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За змістом цих норм обов`язковою передумовою судового захисту цивільних прав є звернення особи за таким захистом у встановленому процесуальним законом порядку.

У преамбулі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) вказано, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Системний аналіз змісту цих норм права, роз`яснень Верховного Суду України та висновків Верховного Суду вказує на те, що забезпечення позову допускається, якщо особа або вже звернулась до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних права, свободи чи інтересів, або має об`єктивний намір за таким захистом звернутися.

У позовному провадженні звернення за судовим захистом здійснюється шляхом пред`явлення позову (стаття 184 ЦПК України).

Таке пред`явлення зумовлює виникнення у особи, яка звернулась за судовим захистом, а також інших осіб відповідного процесуального статусу (позивача, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог).

Зазвичай рішення на користь позивача означає повне задоволення його позовних вимог, сформульованих у позовній заяві, рішення ж на користь відповідача навпаки відмову у позові.

Однак цивільно-правові відносини часто передбачають взаємну зобов`язаність їх учасників, а також участь у таких правовідносинах інших осіб, а тому цивільним процесуальним законодавством установлена можливість для відповідача, який вважає, що у відповідних правовідносинах позивач також порушив, не визнає або оспорює його права, свободи чи інтереси, звернутися за їх захистом у межах одного й того ж провадження шляхом пред`явлення зустрічного позову (стаття 193 ЦПК України). Якщо ж особа, яка вважає, що вирішення цивільно-правового спору судом вплине безпосередньо на обсяг її прав і обов`язків у відповідних правовідносинах, але не була зазначена у позові як позивач чи відповідач, може вступити у справу подавши позов до однієї або декількох сторін (стаття 52 ЦПК України).

При цьому відповідач, заперечуючи проти позову, не позбавлений права посилатись на порушення його прав позивачем, але у такому випадку він не набуває статусу особи, яка звернулась за судовим захистом, а вчинення судом відповідних процесуальних дій, спрямованих на захист його прав (про що у встановленому процесуальним законом порядку він не просив) є порушенням принципу диспозитивності, а тому неприпустимо.

Отже відповідач може вимагати забезпечення позову у справі лише у різі звернення у встановленому процесуальним законом порядку із зустрічним позовом або обґрунтування у заяві про забезпечення позову свого наміру із таким позовом звернутись.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що прохальна частина заяви про забезпечення позову (окрім назви органу державної виконавчої служби та вимоги про визначення кількості, якості, родових ознак, приблизної дати придбання речей домашнього вжитку, ким вони були придбані, в акті опису та арешту майна) скопійована (зі збереженням стилістичних, граматичних, синтаксичних особливостей) з резолютивної частин ухвали Вінницького районного суду 22 березня 2017 року, яка набрала законної сили і в силу приписів пункту 9 статті 129 Конституції України, статей 14, 153 ЦПК України у редакції, чинній на час її постановлення редакції, є обов`язковою до виконання.

Саме по собі повернення цієї ухвали виконавцем до суду через відсутність заяви стягувача не може бути підставою для винесення нової ухвали суду про забезпечення позову того самого змісту, що й попередня.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 лютого 2023 року.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета