ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/251/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2102/22 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач Черкаська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник відповідачів адвокат Дворцов В.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Остапа Сидора, апеляційні скарги представника відповідачів - адвоката Дворцова Владислава Ігоровича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2022 (суддя в суді першої інстанції Євтушенко Б.В.) у цивільній справі за позовом першого заступника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права приватної власності,

в с т а н о в и в :

29.12.2022 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшов позов першого заступника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права приватної власності.

Разом з позовною заявою подана заява про забезпечення позову, у якій прокурор просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно земельних ділянок з відповідними кадастровими номерами.

В обґрунтування вказано на те, що на даний час існують реальні ризики відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб, а також нового поділу, об`єднання відповідачами новосформованих земельних ділянок, що може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення за позовом прокурора, як наслідок, обґрунтованим є вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2022 вказану заяву про забезпечення позову задоволено частково.

В порядку забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відчуженню (у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини) земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:0588, площею 1,8367 га, :01:001:0589, площею 1,7358 га, :01:001:0592, площею 1,7293 га, :01:001:0596 площею 3,468 га, :01:001:0598 площею 3, 5725 га, :01:001:0600, площею 5,2074 га, :01:001:0601, площею 5,2076 га, :01:001:0602, площею 5,2074 га, :01:001:0605, площею 5,5101 га, :01:001:0606, площею 5,5101 га, :01:001:0607, площею 5,5101 га, :01:001:0608, площею 5,2076 га, :01:001:0609, площею 5,4249 га, :01:001:0610, площею 3,6132 га, :01:001:0611, площею 5,4153 га, розташовані в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області та які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

В порядку забезпечення позову заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії по відчуженню (у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини) земельної ділянки з кадастровим номером: 0:01:001:0196, площею 1,8066 га, розташовану в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області, яка належить їй на праві приватної власності.

Суд вказав, що існують обґрунтовані ризики того, що в разі відчуження нерухомого майна виконання майбутнього судового рішення, у випадку задоволення позову буде ускладнене, відтак наявні підстави для вжиття заходів його забезпечення, заборонивши відповідачам вчиняти дії по відчуженню (у тому числі укладати договору, вчиняти інші правочини) спірних земельних ділянок.

Крім того, судом враховано, що на земельні ділянки, зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 існує обтяження - арешт, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, наданої прокурором до позовної заяви, проте є судовий спір щодо скасування арешту на це нерухоме майно по справі, у якій він був накладений, а на земельну ділянку, що перебуває у власності ОСОБА_3 обтяження відсутнє, з урахуванням, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватних осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, тому у накладенні арешту відмовлено.

Стосовно обов`язку суду на застосування зустрічного забезпечення вказано на відсутність підстав щодо існування обставин на його застосування.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури О. Сидор подав 16.01.2023 до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду змінити шляхом задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказано на те, що арешт майна є більш широким поняттям, що передбачає заборону прийняття будь-яких рішень щодо розпорядження майном, не перешкоджаючи власнику володіти і користуватись майном. Проте лише заборона відчуження майна не позбавляє можливості власника прийняти певні рішення щодо розпорядження майном, як то, об`єднання земельних ділянок, поділ тощо й такі рішення та дії мають наслідком припинення первинного об`єкту речового права, що як наслідок може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення про задоволення позову. Крім того, судом не враховано ризики введення в оману третіх осіб щодо статусу предмету спору за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, оскільки відповідні записи про обтяження в Реєстрі будуть відсутні. Також вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.10.2017 скасовано ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2016, якою у рамках забезпечення позову було накладено арешт на 6 спірних ділянок, належних відповідачу та земельну ділянку, належну ОСОБА_3 не накладено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Дворцов В.І. 17.01.2023 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і прийняті нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено існування правових підстав для забезпечення позову, а саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Натомість земельна ділянка ОСОБА_3 придбана у 2005 році і з того часу спроб її відчужити не здійснювалось. Відповідач відкрито і безперервно володіє земельною ділянкою протягом 18 років й не має наміру її приховувати будь-яким чином.

Крім того, судом першої інстанції незважаючи на значну вартість майна на яке накладався арешт без участі відповідача не досліджено питання про внесення позивачем грошового забезпечення на депозитний рахунок суду в обґрунтованому розмірі, й не обґрунтовано відсутність підстав встановлення зустрічного забезпечення.

Також в апеляційній скарзі йдеться про відсутність доказів того, що Черкаська обласна військова адміністрація безпосередньо надала згоду на висунення вимоги про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельних ділянок.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дворцов В.І. 17.01.2023 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 30.12.2022 в якій, посилаючись на її незаконність й необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і прийняті нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю, обґрунтовуючи тими ж доводами, що й скаргу в інтересах відповідача ОСОБА_3 . Зокрема, вказує на те, що його довіритель звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000275 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, оскільки ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2016 останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а вказане вище кримінальне провадження закрито, при цьому не було вирішено питання скасування накладених в межах кримінального провадження арештів на майно. Відтак арешти на земельні ділянки мали бути скасовані самим місцевим судом ще 11.08.2016 на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України й вимога власника про їх скасування є обґрунтованим заходом захисту права мирно володіти своїм майном.

У відзиві на апеляційні скарги адвоката відповідачів прокурор у справі просила залишити без задоволення, вказуючи на необґрунтованість тверджень апеляційної скарги й таких, що не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії (як у цій справі).

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У постанові ВП ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Застосовуючи забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню (у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини) земельних ділянок, які належить відповідачам у справі, суд у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів позивача у разі задоволення позову й обґрунтовано відмовив у накладенні арешту на спірні земельні ділянки, вказавши, що на земельні ділянки, зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 існує обтяження у виді арешту, а на земельну ділянку, що належить ОСОБА_3 , хоча й відсутнє обтяження у виді арешту, проте цілком належним видом забезпечення є заборона вчиняти дії щодо розпорядження цим майном.

Отже висновки суду в цій справі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову забороною вчиняти будь-які дії по відчуженню (у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини) є вірними.

Зважаючи на те, що накладення арешту та заборона вчиняти певні дії по відчуженню це невзаємопов`язані види забезпечення позову, є визначені законодавцем два окремих види забезпечення позову й мають за законом різний порядок їх виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування саме такого виду забезпечення як заборона вчиняти будь-які дії по відчуженню (у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини) земельних ділянок у даній справі, вважаючи такий вид забезпечення адекватним та достатнім в даному випадку для запобігання усім можливим ризикам, пов`язаним з утрудненням виконання судового рішення. Крім того, прокурором не наведено підстав для забезпечення даного позову не одним, а одночасно декількома видами забезпечення - ще у виді накладення арешту на спірні земельні ділянки, що належать відповідачам.

Щодо тверджень адвоката, який виступає в інтересах відповідачів Хорошковських про те, що прокурором не доведено існування правових підстав для забезпечення позову, то колегія вважає, що стороною не доведено той факт, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову переважати над тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Між тим, належних та допустимих доказів, які б давали підстави припускати, що заходи забезпечення позову потягнуть чи вже потягнули до настання будь-яких негативних наслідків, відповідачем не надано.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині залишаються без задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги адвоката в інтересах обох відповідачів стосовно того, що судом не вирішено питання зустрічного забезпечення, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто, за загальним правилом застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, що в даній справі не мало місця, і про що цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Тому доводи прокурора та адвоката в інтересах відповідачів й наведені ними обставини, які мають значення для вирішення процесуального питання, не спростовують правильності судового рішення, зводяться до переоцінки висновків і суб`єктивної незгоди з ужитим заходом.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2022 про забезпечення позову у даній справі слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника відповідачів залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 442 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2022 цивільній справі за позовом першого заступника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права приватної власності залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 08.02. 2023.

Суддя-доповідач

Судді