Справа № 462/673/23
УХВАЛА

про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви

31 січня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона 2207» про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, подану до пред`явлення позову до суду,

встановив:

ТзДВ «Львівська автоколона 2207», в особі директора Турянського Ю. І. 30.01.2023 року (вх. № 1818) звернулося до Залізничного районного суду м. Львова із заявою про вжиття заходів забезпечення цивільного позову до пред`явлення позову до суду.

В обґрунтування звернення до суду з даною заявою зазначає, що ТДВ «Львівська автоколона 2207» є правонаступником Автоколони № 2207 Львівського обласного управління вантажного автомобільного транспорту УРСР, яка у свій час була перейменована на Львівське державне автотранспортне підприємство 24654 Львівського територіально-виробничого об`єднання вантажного транспорту «Львіввантажавтотранс» та у 1997 році перереєстрована на Відкрите акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 24654». Рішенням Пустомитівської районної ради народних депутатів Львівської області від 06.07.1978 року № 353 «Про відведення земельної ділянки Львівській автоколоні-2207 Шевченківського району м. Львів», погоджено проект відведення земель Львівській автоколоні 2207 в постійне користування. У 1982 році Виконавчим комітетом Пустомитівської районної міської ради народних депутатів за «Автоколоною № 2207» Львівського обласного управління вантажного автомобільного транспорту закріплено у безстрокове і безоплатне користування 11 Га землі промзона Сигнівка (на даний час вул. Конюшинна) згідно Державного Акту на право користування землею серії Б № 060878, який зареєстровано у реєстрі за № 179. Зазначає також, що право постійного користування земельною ділянкою, яке набуте у 1982 Автоколоною № 2207 є чинним для його правонаступника ТДВ «Львівська Автоколона № 2207» (номер земельної ділянки :05:018:0014). 17.01.2002 року між ВАТ «Львівське АТП - 24654» (на даний час правонаступник ТДВ «Львівська автоколона № 2207») та Приватним підприємством «Едель» укладено договір купівлі-продажу. Згідно умов договору ВАТ «Львівське АТП 24654» продало, а ПП «Едель» придбало незавершену будівництвом будівлю майстерні відділення поточного ремонту 29 % готовності (площею 875 кв. м.), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Конюшинна. Ця незавершена будівництвом будівля майстерні відділення поточного ремонту 29 % готовності, належала ВАТ «Львівське АТП 24654» на підставі державного акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів в 1982 році, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею № 179. Відповідно до Технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва «Майстерня відділення поточного ремонту літ В-1» станом на 05.11.2001 року, площа майстерні відділення поточного ремонту (літ Б - 1) становила 929,1 м.кв. Однак, після продажу, ПП «Едель» здійснило реконструкцію вказаного об`єкту, зокрема, надбудувало другий поверх площею 855 кв.м. та розширило об`єкт, прибудувавши до існуючої виробничої будівлі ще один корпус площею 886,2 кв.м. Відповідно, після реконструкції незавершеного будівництва «Майстерня відділення поточного ремонту літ В-1» та завершення будівництва, 02.06.2011 року виготовлено Технічний паспорт на виробничу будівлю К-1-2 по АДРЕСА_1 загальною площею 2 670,3 кв.м. З огляду на наведене, внаслідок реконструкції, площа об`єкту збільшилася на 1 741,2 кв.м., з яких добудовано другого поверху 855 кв.м та збільшено площу першого поверху на 886, 2 кв.м. Так, 19.04.2012 року рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 5015/690/12 за позовом ПП «Едель» до Виконавчого комітету Львівської міської ради, визнано за ПП «Едель» право власності на виробничу будівлю під літ. К-1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею вже 2 670,3 кв.м. 11.07.2012 року постановою Львівського апеляційного господарського суду залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області у справі № 5015/690/12, а апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради - залишено без задоволення. 13.07.2012 року реєстратором ОКП ЛОР «БТІтаЕО» - Гриб О. Б. прийнято рішення про первинну державну реєстрацію права власності ПП «Едель» на будівлю К-1-2 за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням присвоєно вказаній будівлі реєстраційний номер 37171170. Однак, станом на час винесення рішення Господарського суду Львівської області у справі № 5015/690/12 від 19.04.2012 у ПП «Едель» не могло виникнути права власності на будівлю К-1-2 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2 670,3 кв.м та державна реєстрація такого права не могла бути здійснена у силу приписів ст. 331 ЦК України оскільки цей об`єкт ще не був введений в експлуатацію. Тому заявник вказує на те, що у ПП «ЕДЕЛЬ» не виникло права власності на виробничу будівлю «К-1-2», через відсутність надання майну правового статусу нерухомого майна відповідно до законодавства, шляхом проходження процедури введення в експлуатацію та реєстрації права власності, а відповідно не виникло право продажу такого майна, не дивлячись на це ПП «Едель» зареєструвавши право власності на спірний об`єкт, у подальшому передало останній в іпотеку згідно Договору іпотеки № 0006.13-CBD/PL.108 від 31.05.2013 року укладеного між ПП «Едель» та ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк». Станом на сьогодні, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.07.2022 року за договором купівлі продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н. С. (зареєстровано в реєстрі за № 638) ТОВ «Грінера Україна» та фізична особа ОСОБА_1 набули у рівних частках (по кожному), окрім іншого, право власності на виробничу будівлю під літ. «К-1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1). Таким чином, як Договір іпотеки № 0006.13-CBD/PL.108 від 31.05.2013 року, так і Договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. (зареєстровано у реєстрі за № 638) є неукладеними та не несуть за собою жодних юридичних наслідків, оскільки останні передбачають передачу об`єкту, якого не існує як об`єкту нерухомого майна, внаслідок чого відбулося незаконне зайняття земельної ділянки позивача. Відтак просить суд задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України, сторони у судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім цього, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Вивчивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, поданої до пред`явлення позовної заяви та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватись шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватись шляхом заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, заявник просить застосувати захід забезпечення позову передбачений законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову у достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, наведено прийнятні доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття заявлених заходів забезпечення, предмет позову у даній справі та заявлений захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до ст. 150 ЦПК України та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів сторін.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із вимогами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та у забезпечення позову до вирішення судового спору застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на виробничу будівлю під літ «К-1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1) та заборонити ТОВ «Грінера Україна» (, місцезнаходження: вул. Староєврейська, буд. 22, м. Львів, 79008) та фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам (у тому числі, органам, що уповноважені розглядати земельні питання, суб`єктам державної реєстрації прав) вчиняти будь-які дії пов`язані з оформленням, державною реєстрацією речових прав за ТОВ «Грінера Україна» (, місцезнаходження: вул. Староєврейська, буд. 22, м. Львів, 79008) та фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) щодо земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування та експлуатації виробничої будівлі під літ. К-1-2 (реєстраційний номер 1) та розташована на земельній ділянці кадастровий номер :05:018:0014 за адресою АДРЕСА_3 , оскільки такий буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи взагалі унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 149, 150, 153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона 2207» про вжиття заходів забезпечення цивільного позову, подану до пред`явлення позову до суду - задовольнити.

Накласти арешт на виробничу будівлю під літ «К-1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1).

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» (, місцезнаходження: вул. Староєврейська, буд. 22, м. Львів, 79008) та фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам (у тому числі, органам, що уповноважені розглядати земельні питання, суб`єктам державної реєстрації прав) вчиняти будь-які дії пов`язані з оформленням, державною реєстрацією речових прав за ТОВ «Грінера Україна» (, місцезнаходження: вул. Староєврейська, буд. 22, м. Львів, 79008) та фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) щодо земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування та експлуатації виробничої будівлі під літ. К-1-2 (реєстраційний номер 1) та розташована на земельній ділянці кадастровий номер :05:018:0014 за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 3 (три) роки.

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи для відома, а Залізничному відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - для негайного виконання.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Стягувач: Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автоколона 2207» (, адреса: 79040, м. Львів, вул. Конюшинна, 30);

Боржники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» (, адреса: 79008, м. Львів, вул. Староєврейська, 22);

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Текст ухвали складено 31.01.2023 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко