Провадження № 2/127/3857/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свої вимоги мотивувала тим, що 01.03.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме транспортного засобу «Ford Ranger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № 3140/202/005069. 18.04.2021 року ОСОБА_1 (далі - Відповідач), керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Ranger», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року по справі № 127/12122/21, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також судом було встановлено, що відповідач самовільно залишив місце ДТП.

Страхувальник ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про страхову подію та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

На підставі страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 130 006,20 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом № АР7488239, то остання керуючись ст. ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування в розмірі 104 289,59 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 25 716.61 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 25 716,61 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2022 року відкрите спрощене позовне провадження.

Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження в справі. У встановлений ухвалою строк відзив на позов від відповідача не надійшов.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази в справі та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

01.03.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме транспортного засобу «Ford Ranger», реєстраційний номер НОМЕР_1 №3140/202/005069.

18.04.2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Ranger», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «Ford Ranger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був застрахований позивачем.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року по справі № 127/12122/21 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Страхувальник ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 20.04.2021 року.

Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 19.04.2021 року, рахунку № НОМЕР_3 від 13.05.2021 року, страхового акту №104285/1 від 14.05.2021 року, розрахунку суми страхового відшкодування та умов договору страхування наземних транспортних засобів № 3140/202/005069 від 01.03.2021 розмір страхового відшкодування склав 130 006,20 грн., яке позивачем сплачено ОСОБА_2 за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №4702 від 17.05.2021 року

ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, сплаченого страхувальнику у розмірі 130006,20 грн.

ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку суброгації частково, а саме у сумі 104289,59 грн.

03.11.2021 р. позивач звернувся до відповідача із претензією, відповідно до якої вимагав сплатити суму залишку боргу, яка підлягає оплаті винуватцем дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25716,61 грн.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них відносяться страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону). Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 130006,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положення статті 1191 ЦК України та 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з однієї сторони, і статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», з іншої сторони, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Таким чином, вимога позивача (страховика потерпілої особи) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з її відшкодування.

Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 6- 2969цс16 викладено правову позицію, яка зводиться до того, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

У цій постанові також зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в цьому випадку наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»» суми страхового відшкодування в розмірі 25716,61 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 4, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» матеріальну шкоду у розмірі 25 716,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» у відшкодування судових витрат із сплати судового збору 2 481 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України відомості про учасників справи :

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 9;

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа Гарант» , місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26.

Суддя