ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2023 року

м. Харків

справа № 643/10228/21

провадження № 22ц/818/399/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивач Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю, представниця позивача Єна Л. А.,

відповідачка ОСОБА_1 , представниця відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року в складі судді Власенка М.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Вказав, що 01 січня 2012 року між товариством та ОСОБА_1 укладено договір про надання житлово-комунальних та інших послуг № 238ДН-026, за умовами якого предметом договору є надання виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-, електропостачання, опалення, а споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються, виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем та погодженими зі споживачем.

Зазначив, що впродовж дії договору товариством, як виконавцем умов договору, виконуються взяті на себе зобов`язання, однак відповідачка, як споживачка отриманих послуг, взяті зобов`язання по оплаті спожитих послуги не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 13 286,10 грн.

Вказав, що відповідачці також нараховано індекс інфляції в розмірі 1344,54 грн та 3% річних від простроченої суми - 563,47 грн.

Зазначив, що витрати на оплату правової допомоги адвоката складають 6810,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що утворилась за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 13 286,10 грн, інфляційні витрати за весь час прострочення в сумі 1344,54 грн і 3 % річних від простроченої суми, що складає 563,47 грн, а всього 15194,11 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що утворилася за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 13 286,10 грн, інфляційні витрати за весь час прострочення - 1344, 54 грн, 3 % річних від простроченої суми - 563,47 грн, а всього на загальну суму 15 194,11 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір у розмірі 2270,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4540,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що за всі надані виконавцем експлуатаційні послуги, перелік яких чітко регламентований у додатку № 1 до договору, вона має сплачувати щомісячно фіксовану суму 210,67 грн відповідно до встановленого тарифу. Будь-які зміни вартості послуг та встановлення і надання додаткових послуг, які не передбачені договором здійснюються за погодженням споживача шляхом підписання додаткової угоди до договору. Вказала, що з моменту підписання договору і до моменту подання відзиву ніяких додаткових угод між сторонами не укладалось, повідомлень про цінові зміни виконавцем не надсилалось. Посилалась на те, що попри встановлений договором фіксований тариф за спожиті експлуатаційні послуги в розмірі 210,67 грн, що включає в себе всі експлуатаційні послуги та ПДВ, позивач безпідставне включає додаткові експлуатаційні послуги, доказів фактичного надання яких ним не надано та нараховує, з їх урахуванням, суму боргу за кожний місяць в три рази більше, ніж має бути відповідно до умов договору, без погодження цього з нею, без укладення додаткових угод, як це передбачено договором. Також, товариством безпідставно нараховуються за додаткові експлуатаційні послуги. Вважала, що відповідно до умов договору і додатку № 1 до нього за всі передбачені експлуатаційні послуги (пункт 1 розрахунку) вона має сплатити 210,67 грн, а не 354,25 грн. Послуги, передбачені пунктами 2-6 включно є експлуатаційними та включені до тарифу відповідно до додатку № 1 і мають входити до фіксованої суми 210,67 грн. Посилалася на те, що всі реальні суми боргу за кожний місяць, відповідно до умов договору та додатку № 1 до нього систематично сплачувались нею у повному обсязі і навіть з переплатою, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2021 року. Зазначила, що за її розрахунком сума заборгованості за вказаний позивачем період становить 7271,87 грн, а не 13 286,10 грн, що підтверджується сумою рахунків за кожний місяць, а також актом звірки взаємних розрахунків станом за період з 01 січня 2020 року по 19 травня 2021 року, в якому зазначена сума (6014,23 грн) взагалі не могла бути предметом розгляду даної позовної заяви, оскільки позивачем у позовній вимозі не охоплюється стягнення заборгованості за період до 01 вересня 2020 року. Вказала, що оскільки період та, як наслідок сума боргу, які заявив позивач є неправильними, відповідно є некоректним і розрахунок інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Посилалася на те, що пеня нараховувалася за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року, тобто під час дії карантину, тобто така позовна вимога не могла бути задоволена. Зазначила, що єдиною підставою для зміни (підвищення) тарифу на житлові послуги, в даному випадку є відповідне рішення зборів співвласників вказаного багатоквартирного будинку, погоджене з управителем та оформлене протоколом, однак такого рішення не було. При цьому, позивачем самовільно, всупереч встановленій процедурі суттєво збільшено розмір тарифу. Відповідно, всі нарахування суми боргу за надані послуги, які здійснювались відповідно до незаконно збільшеного тарифу не підлягають сплаті. Окрім неправомірної зміни тарифу, позивач також самовільно збільшив сам перелік житлових послуг, нараховуючи їй борг за послуги, які не передбачені ані договором, ані додатком № 1 до нього. Вказала, що позивачем не надано ані детального опису виконаних робіт, ані будь-якого допустимого доказу факту сплати витрат на правову допомогу.

31 січня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому зазначило, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості та інші послуги є цілком обґрунтованими. Позивачем надано відповідний розрахунок, правильність якого відповідачем не спростована. Доказів добровільної та повної сплати нарахованої суми відповідач до суду не надав, як і не спростував факту отримання послуг. Сума заборгованості узгоджувалася актом звірки взаємних розрахунків, який додатком був направлений 19 травня 2021 року відповідачу разом з претензією щодо сплати ним суми заборгованості за надані послуги станом на 19 травня 2021 року в сумі 13 286, 10 грн. Вважало, що до заборгованості правомірно застосована частина 2 статті 625 ЦК України. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вважало, що суд виходив з критерій реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тому суму визначив вірно.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачкою у справі не спростовано належними та допустимими доказами підстави позову про наявність відповідної заборгованості відповідачки перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги і додаткові послуги, передбачені договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 загальною площею 53,2 кв м (а.с.23).

01 січня 2012 року між Фірмою «Т.М.М.» Товариством з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 укладено договір № 238ДН-026 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг, за умовами якого предметом договору є надання виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-, електропостачання, опалення (далі - послуги), а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до цього договору за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються, виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем та погодженими зі споживачем.

Як вбачається з пункту 1.3 цього договору розмір щомісячної плати, яка сплачується споживачем складається з:

- щомісячної плати за надані послуги з утримання житлового будинку і належної до нього прибудинкової території і на дату укладення цього договору становить 210,67 грн в т.ч. ПДВ;

- вартості послуг холодного та гарячого водопостачання, газо-, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку споживача та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

- вартості послуг з централізованого опалення, які розраховуються згідно даних фактичного споживання за показаннями будинкових засобів обліку теплової енергії та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та нараховуються пропорційно площі приміщення споживача.

Із пункту 2.3.3 цього договору вбачається, що виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому договором.

Пунктом 2.3.6 цього договору передбачено, що виконавець має право коригувати тарифи на послуги у випадках, встановлених чинним законодавством або цим договором.

Пунктом 2.4.2 вказаного договору передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Як вбачається з пункту 3.1 цього договору споживач сплачує спожиті послуги не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку на оплату (який є одночасно актом виконаних послуг), наданого виконавцем не пізніше 5-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 3.5 цього договору передбачено, що у разі, коли протягом строку дії тарифів на послуги, що надаються виконавцем за цим договором, змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на планово-енергетичні та матеріальні ресурси, запроваджується механізм коригування тарифів на послуги. Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), про що виконавець повідомляє споживача протягом 10 календарних днів без укладення додаткової угоди.

Із пунктів 3.6, 3.8 цього договору вбачається, що вартість додаткових послуг, що надаються виконавцем за цим договором, може бути змінена сторонами шляхом укладення додаткової угоди. Додаткові послуги не передбачені даним договором надаються споживачу на підставі розцінок, встановлених виконавцем та погоджених споживачем шляхом укладення відповідних додаткових угод до даного договору.

Як вбачається з пункту 4.1.2 цього договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 7.4 цього договору передбачено, що умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до договору.

Із калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за адресою АДРЕСА_2 , яка є додатком до укладеного договору та містить підписи сторін вбачається, що товариством надаються наступні послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення), дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води, енергопостачання ліфтів, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки. До додаткових послуг відноситься щоденне вологе прибирання під`їздів та охорона будинку. Тариф на 1 кв м квартири становить 3,96 грн (а.с.17-20).

Також Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю надано копії повідомлень про підвищення тарифів на обов`язкові та додаткові послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території (а.с.128-132).

За розрахунком Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року становить 13 286,10 грн, а також за цей же період нараховано індекс інфляції в розмірі 1344,54 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 563,47 грн.

До суду першої інстанції ОСОБА_1 надала копії квитанцій про оплату комунальних послуг за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 4198,12 грн (а.с.149-156).

За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Положеннями статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 12 та статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Звертаючись до суду з позовом, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю посилався на те, що відповідачка є споживачем послуг, які надаються товариством та передбачені у договорі № 238ДН-026 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг від 01 січня 2012 року. Внаслідок систематичного невиконання відповідачкою обов`язку з повної та своєчасної оплати послуг за надані послуги утворилася заборгованість, яка за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року становить 13 286,10 грн, а також за цей же період нараховано індекс інфляції в розмірі 1344,54 грн та 3% річних від простроченої суми - 563,47 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 користувалася наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату за надані послуги за тарифами, які відповідачкою не оплачувались у повному обсязі.

В свою чергу, тариф на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово змінювався. Зокрема, з 3,96 грн за 1 кв м до 8,48 грн за 1 кв м, що повністю відповідає пункту 3.5 договору № 238ДН-026 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг від 01 січня 2012 року. За умовами цього пункту у разі, коли протягом строку дії тарифів на послуги, що надаються виконавцем за цим договором, змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на планово-енергетичні та матеріальні ресурси, запроваджується механізм коригування тарифів на послуги. Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), про що виконавець повідомляє споживача протягом 10 календарних днів без укладення додаткової угоди. При цьому, як вбачається з матеріалів справи Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю повідомляла споживачів про відповідні зміни у тарифах.

У зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на те, що будь-які зміни вартості послуг здійснюються за погодженням споживача шляхом підписання додаткової угоди до договору, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що в порядку адміністративного судочинства дії Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю щодо встановлення тарифу за спірний період за надання житлово-комунальних послуг визнавались незаконними та/або завищеними.

Обґрунтовуючи заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 13 286,10 грн, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю надала копії рахунків за послуги за період з 01 грудня 2019 року по 30 квітня 2021 року, з яких вбачається, що станом на 01 грудня 2019 року у ОСОБА_1 вже була наявна заборгованість за отримані послуги в розмірі 6890,621 грн та яку товариством включено до позовних вимог. При цьому, уточнюючи позовні вимоги Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю просила стягнути заборгованість за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає включення Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю до позовних вимог заборгованість ОСОБА_1 , яка виникла до 01 вересня 2020 року неправомірною, оскільки як вбачається з позовних вимог, товариство просило стягнути заборгованість за надання житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року та не просило стягнути виниклу заборгованість до 01 вересня 2020 року.

З копій рахунків за послуги надані товариством за період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року вбачається, що Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю нараховано заборгованість, всього 8136,14 грн.

При цьому, за змістом договору № 238ДН-026 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг від 01 січня 2012 року вбачається, що Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю зобов`язується надати ОСОБА_1 перелік наступних послуг: надання виконавцем послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримання; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-, електропостачання, опалення

Як вбачається з калькуляції тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за адресою АДРЕСА_2 , яка є додатком до укладеного договору та містить підписи сторін, товариством надаються наступні послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем (гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення), дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води, енергопостачання ліфтів, проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки. До додаткових послуг відноситься щоденне вологе прибирання під`їздів та охорона будинку.

Як вбачається з рахунків за послуги надані товариством за період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю нараховувала ОСОБА_1 додаткові послуги у вигляді утримання служби охорони, компенсації витрат (прим.),компенсації витрат на оплату виконаних робіт і послуг з завантаження та вивозу листя, компенсації витрат на оплату робіт і послуг автовежі, компенсації витрат за прибирання на прибудинковій території снігу трактором (тариф), додаткового прибирання прибудинкової території, компенсації витрат за насадження квітів на прибудинковій території, компенсації витрат на відновлення елементів благоустрою прибудинкової території, компенсації витрат з ремонту майданчиків для збору ТПВ.

Зазначені послуги не є обов`язковими відповідно до умов договору та закону, а є додатковими, і матеріали справи не містять відомостей про укладення між сторонами у справі договору про погодження надання та оплату вказаних додаткових послуг.

За період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю за обов`язкові послуги нараховано заборгованість 5731,82 грн, а за вищевказані додаткові послуги - заборгованість в розмірі 2404,29 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності виключення із загальної суми нарахованої позивачем заборгованості суми боргу відповідачки за додатковими послугами в розмірі 2404,29 грн через недоведеність факту погодження між сторонами у справі необхідності їх надання та оплати, а також необхідності виключення із загальної суми заборгованості оплачені відповідачкою послуги.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 761/26612/14-ц (провадження № 61-3184св18).

В свою чергу за період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованість за отримані комунальні послуги сплатила 4198,12 грн, тому за вирахуванням вже сплаченої суми, за вказаний період у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 1533,70 грн (5731,82 грн - 4198,12 грн), яка і підлягає стягненню.

Виходячи з суми заборгованості за період з 01 вересня 2020 року до 30 квітня 2021 року, яка склала 1533,70 грн., відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 30,51 грн, інфляційні втрати за весь час прострочення - 133,58 грн.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що з 11 березня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, судова колегія не бере до уваги, адже 3 % річних та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені вказаним законом.

За таких підстав, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року з 13 286,10 грн до 1533,70 грн, 3% річних від простроченої суми з 563,47 грн до 30,51 грн, інфляційні витрати за весь час прострочення з 1344,54 грн до 133,58 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі№ 910/4201/19 вказано, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі№ 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі 922/1964/21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, надала: договір про надання правової допомоги № 3 від 31 травня 2021 року, укладений між адвокатом Єна Л.А. та Фірмою «Т.М.М.» - Товариством з обмеженою відповідальністю; додаткову угоду № 1 акт приймання-передачі правової допомоги № 3 від 31 травня 2021 року, згідно якої гонорар у справі становить 6810,00 грн. Додаткова угода містить наступний перелік наданих послуг та обсяг витраченого часу: вивчення матеріалів клієнта, формулювання правової позиції 1 година, вартість 2270,00 грн; підготовка позовної заяви до Московського районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, підготовка процесуальних документів у кількості, необхідній для подачі позову 1 година, вартість 2270,00 грн; представництво інтересів позивача у суді першої інстанції (за одну справу) 1 година, вартість 2270,00 грн; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Єна Л.А.; ордер на надання правничої (правової) допомоги у Московському районному суді м. Харкова від 31 травня 2021 року.

Матеріали справи свідчать про те, що адвокатом Єна Л.А. підписано та подано позовну заяву та уточнену позовну заяву, а також подано відповідь на відзив.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у розмірі 6810,00 грн є неспівмірним зі складністю справи, обсягом виконаних робіт, у зв`язку з чим обґрунтовано зменшив розмір цих витрат до 4540,00 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Єна Л.А. обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати гонорару та інших витрат на професійну правничу допомогу, і це є підставою для відмови у задоволенні розподілу цих витрат, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 201/3828/21 (провадження № 61-8927св22), 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20 (провадження № 61-7641св21) та ін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено на 11,17%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 253,56 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю.

В свою чергу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 88,83%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3024,66 грн підлягає стягненню з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року з 13 286,10 грн до 1533,70 грн, 3% річних від простроченої суми з 563,47 грн до 30,51 грн, інфляційні витрати за весь час прострочення з 1344,54 грн до 133,58 грн, а всього на загальну суму з 15 194,11 грн до 1 697,79 грн.

Розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю судового збору зменшити з 2270,00 грн до 253,56 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 3024,66 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 лютого 2023 року.