Дата документу 14.02.2023 Справа № 335/2947/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/2947/22 Головуючий у 1 інстанції: Ретинська Ю.І.
№ 22-ц/807/486/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2022 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

В липні 2022 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначало, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така що опинилась у складних життєвих обставинах. Дитина проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про батька дитини внесені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Протягом квітня 2022 до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР неодноразово надходили скарги від сусідів буд. АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 щодо перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки.

06.05.2022 дитина влаштована відділом по Заводському району служби (управління) у справах дітей ЗМР спільно з представниками патрульної поліції до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» ЗМР через те, що залишилась без догляду дорослих.

Питання доцільності або недоцільності повернення малолітньої ОСОБА_1 в родину розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 19.05.2022 в присутності ОСОБА_2 . За підсумками засідання комісія дійшла висновку про недоцільність повернення малолітньої ОСОБА_1 в родину матері та наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя, який створює загрозу життю та здоров`ю малолітньої ОСОБА_1 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею моральних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що, на думку представника позивача, відповідає поняттю «ухилення від виконання батьківських обов`язків».

Посилаючись на вищезазначене просило суд, позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та стягнути аліменти.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню малолітньої ОСОБА_1 та стягнути з неї аліменти на утримання вказаної дитини.

В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_2 пройшла повторне кодування від алкогольної залежності, під амбулаторним спостереженням довічно. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 притягалася до відповідальності за неналежне виховання батьківських обов`язків по відношенню до її старших дітей. Також не надано належної оцінки тому, що свідки повідомляли про вживання алкогольних напоїв ОСОБА_2 по святах, інколи увечері. Суд не звернув увагу на акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 19.04.2020 та не надав оцінки інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10». Вищеперераховане викликає сумніви у благополуччі того середовища, в якому виховувалась малолітня ОСОБА_1 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.07.2020, серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Відомості про батька дитини внесені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується повідомленням Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) від 13.05.2022 року (а.с.7, зворот).

Відповідно до свідоцтва про народження від 11.10.2022, серія НОМЕР_2 батьком ОСОБА_1 зазначений ОСОБА_4 .

Актом обстеження умов проживання від 19.04.2022 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Квартира знаходиться на 2 поверсі 13-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, кухні, роздільного санвузлу, коридору. Умови проживання потребують покращення, рекомендовано генеральне прибирання. Є меблі, пральна машина. Для виховання, розвитку та проживання дитини є дитяче ліжечко, коляска, сухі суміші для годування, дитячі речі. Стосунки у сім`ї - родинні. Проведено профілактичну роз`яснювальну бесіду з приводу неналежного виконання батьківських прав, ОСОБА_2 ознайомлена з відповідальністю (а.с.11).

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_2 від 19.04.2022, вона зобов`язалася вирішити проблему її залежності від алкоголю шляхом кодування та виконувати батьківські обов`язки належним чином (а.с.10).

Згідно з довідкою лікаря-нарколога Польового В.С. , 07.05.2022 ОСОБА_2 , 1984 р.н. пройшла повторне кодування від алкогольної залежності (а.с.16).

Відповідно до повідомлення КНП «ЦПМСД №10» ДОЗ ЗМР (далі - центр) від 11.05.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спостерігається в центрі з 19.08.2020. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладено з лікарем педіатром Лук`яненко В.В . До 1 року дитини мати щомісячно з дитиною відвідувала амбулаторію, виконувала всі рекомендації лікарів з приводу лікування та обстеження дитини, завжди зверталась з приводу застудних захворювань дитини, своєчасно приходила на контрольні огляди. До року дитина отримувала всі щеплення згідно календаря щеплень своєчасно. Слідів насилля чи побиття помічено не було. Дитина завжди мала доглянутий та охайний вигляд. Мати ніколи не була помічена в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. В 1,5 роки на профілактичний огляд дитини та планове щеплення дитини не з`явилися. 31.03.2022 медичною сестрою телефоном було запрошено на плановий огляд та ревакцинацію за віком, але на прийом не з`явилися (а.с.13).

06.05.2022 малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштована відділом по Заводському району службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з представниками патрульної поліції до КНП «Міська дитяча лікарня №5» ЗМР через те, що залишилась без догляду дорослих (а.с.12).

10.05.2022 на прийомі у відділі по району з ОСОБА_2 проведено бесіду профілактично-виховного характеру, вона ознайомлена з відповідальністю від ухилення від виконання батьківських обов`язків, висловила бажання повернути доньку в свою родину та написала відповідну заяву (а.с.9).

Наказом начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 549 від 18.05.2022 було взято на облік дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка опинилася у складних життєвих обставинах (проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини) (а.с.6).

Відповідно до висновку від 01.06.2022 №05/01-33/0207 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,5).

Згідно характеристики з місця проживання, виданої 06.07.2022 ОСББ «Дунайська 35», ОСОБА_2 зарекомендувала себе позитивно. Дотримується добросусідських відносин. У надмірному вживанні алкогольних напоїв, агресивній поведінці стосовно близьких та інших осіб не помічена. У спілкуванні привітна, ввічлива, уважна. Наведене у характеристиці підтверджується сусідами (а.с.45).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки. Відповідно, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів як похідні від позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду з огляду на таке.

В якості підстави для звернення Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду із даним позовом зазначалося відсутність позитивних змін у ставленні ОСОБА_2 до виконання батьківських обов`язків, систематичне вживання нею алкогольних напоїв, свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, пославшись на положення ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Як передбачено п. 2-6 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як передбачено ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод: «Кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах нацiональної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб».

Згідно з усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції («Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway) від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, п. 52).

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється "згідно із законом", має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення згаданої вище цілі або цілей.

Хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної "поваги" до сімейного життя. Отже, якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти в принципі у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися («Ерікссон проти Швеції» (Eriksson v. Sweden) від 22 червня 1989 року, серія A, N 156, с. 26-27, п. 71, «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 51, ECHR 2000-IX).

Колегія суддів виходить з того. що позбавлення батьківських прав відповідача є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Враховуючи положення п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», апеляційний суд доходить до висновку, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом першої інстанції вірно враховано правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), відповідно до якої питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Досліджені матеріали справи та доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що ОСОБА_2 ніколи не зможе змінити свою поведінку чи ставлення до батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_1 .

Суд вірно не погодився з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка свідомо не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та неможливість змінити поведінку матері у кращу сторону.

Разом з тим, відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав, з першого дня намагалася знайти спосіб побачитися із донькою, через декілька днів у власних поясненнях, наданих органу опіки, зазначала про бажання повернути власну дитину, що свідчить про її інтерес до доньки.

Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, фактичні дії ОСОБА_2 по відношенню до своєї доньки ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія враховує також що приводом для вилучення дитини став єдиний випадок, коли вона залишила дитину на повнолітніх дітей співмешканця, які свідомо не повернули її відповідачці, а передали в органи опіки.

Посилання позивача на те, що про ухилення від виконання батьківських обов`язків свідчить неявка на чергове щеплення дитини, не спростовує висновків суду, позаяк не було встановлено факту ухилення від надання дитині медичних послуг або лікування, причини неявки не з`ясовувалися та в будь-якому разі не становлять підстави для позбавлення батьківських прав.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.nau://ukr/1618-15|st307 374, 375, 381-384 ЦПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков