Справа № 473/1760/22
РІШЕННЯ

іменем України

"20" лютого 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Лукіянчиній Т.І.

За участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив

26 липня 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 240000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 березня 2019 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв у позику 60 000 грн. 00 коп. на строк до 01 серпня 2019 року. Факт передачі коштів підтверджується розпискою від 24 березня 2019 року. Станом на час звернення з вказаним позовом до суду відповідач позику не повернув.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2022 року було стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 24 березня 2019 року в розмірі 60000 грн., інфляційні збитки за період з 02 серпня 2019 року по 05 жовтня 2021 року в розмірі 7734 грн.

Посилаючись на те що відповідач за договором зобов`язався сплачувати позивачу проценти за весь час користування коштами 120% річних, які повинні були виплачені разом із поверненням основної суми позики, в зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 240000 грн. 00 коп. - проценти, відповідно до п.4 договору позики (120 % річних).

Ухвалою суду від 28 липня 2022 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

18 листопада 2022 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Чередніченко І.Б. надіслала відзив на позовну заяву.

22 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Вуїв О.В. надіслала відповідь на відзив.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Вуїв О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Чередніченко І.Б. в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, викладених у процесуальних документах, поданих до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2019 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено письмовий договір позики (договір позики №1), відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 60 000 грн. 00 коп., які останній зобов`язався повернути до 01 серпня 2019 року (п.п.1,5 договору).

На підтвердження отримання відповідачем коштів, зазначених у договорі позики від 24 березня 2019 року (договір позики № 1), останнім написана розписка від 24 березня 2019 року (розписка № 1).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2022 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 24 березня 2019 року в розмірі 60000, інфляційні збитки з 02 серпня 2019 року по 05 жовтня 2021 року в розмірі 7734 грн.

В судовому засіданні було встановлено, що рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2022 року на сьогоднішній день не виконане.

Відповідно до п.4 договору позики №1 від 24.03.2019 року за весь час фактичного користування грошовими коштами відповідач зобов`язався сплатити позивачу 120% (сто двадцять річних). Проценти виплачуються разом із поверненням основної суми позики.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (третє речення першого абзацу частини першої статті 1048 ЦК України). Тобто позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.

Договором №1 від 24.03.2019р. сторонами було обумовлено інший розмір процентів - 120%. І строк застосування такої процентної ставки було визначено сторонами не лише на період прострочення боржника, - а на весь період користування грошовими коштами, в тому числі в період прострочення з їх повернення. Тобто така процентна ставка визначена до часу повернення коштів. Тому за період прострочення боржника також діє ставка 120%, яка передбачена Договором позики, що відповідає ст..1048 ЦК України.

Оскільки договором позики від 24.03.2019 року ставка 120% визначалася за весь період фактичного користування грошовими коштами, то суд вважає, що вона застосовується і для нарахування відсотків за період прострочення боржника.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що оскільки розмір процентів було визначено не як штрафну санкцію, а як проценти за користування чужими грошовими коштами (за весь час фактичного користування коштами, в тому числі в період прострочення), то позивачем правомірно заявлено позовну вимогу про нарахування процентів за користування позикою по день фактичного повернення позики, незалежно від закінчення строку дії договору позики. Та їх розмір становить за період з 25.03.2019 р. до 25.07.2022 р. 240000 грн. (60000 грн.х120%*3 роки +60000 грн. х120%/12 *4 місяці).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 2400 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 24.03.2019 року - 120% за користування грошовими коштами за період з 25.03.2019 року по 25.07.2022 рік в сумі 240000 (двісті сорок тисяч) гривень, судовий збір 2400 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2023 року.

Позивач: ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області, адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2

Суддя: М.М. Ротар