Справа №718/2164/21
Провадження №6/718/3/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернiвецької областi в складі: головуючого судді Скорейка В.В., секретаря судового засідання Харабари А.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Кредобанк», заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович про часткове визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначивши, що 10.01.2022 року Кіцманський районний суд Чернівецької області ухвалив рішення по справі №718/2164/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року у розмірі 587 037,49 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотків у розмірі 16 603,49 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судові витрати у виді судового збору на суму 8 805 грн. 19 коп.

Рішенням Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 570434,26 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготаря М.В. від 06.09.2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 718/2164/21, виданим Кіцманським районним судом Чернівецької області 21.04.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості у розмірі 570434,26 грн., що, згідно із встановленими судами обставинами, є тілом кредиту.

Однак, після подання АТ «Кредобанк» позовної заяви до суду, 07.08.2021 року, та до відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 продовжував погашати тіло кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок АТ «Кредобанк» через термінали самообслуговування.

З виписки по особовому рахунку з 01.11.2020 року по 09.01.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 за цей період самостійно внесено на рахунки стягувача в рахунок погашення тіла кредиту платежі на загальну суму 347937 грн.

Крім цього, після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Доготарем М.В. було примусово стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 222497,26 грн. (4835,28 грн. 17.10.2022 року, 6,06 грн. 25.11.2022 року, 190956,71 грн. 09.12.2022 року, 26699,21 грн. 16.01.2023 року).

Таким чином, наразі ним повністю сплачено заборгованість перед банком, визначену рішенням Чернівецького апеляційного суду від 05.04.2022 року на суму 570434,26 грн.

Враховуючи те, що судами було відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 штрафних санкцій, та визначено до сплати суму заборгованості за кредитним договором, що складається виключно з тіла кредиту на суму 570434,26 грн., зарахування стягувачем внесених боржником коштів в рахунок погашення штрафу за невиконання негрошового зобов`язання є неправомірним.

На підставі викладеного просить визнати виконавчий лист № 718/2164/21, виданий Кіцманським районним судом Чернівецької області 21.04.2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КредоБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 570434,26 грн. таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення боргу на сумі 347937 грн.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, у поданій письмовій заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги.

Представник АТ «Кредобанк» - адвокат Павленко С.В. та приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. через канцелярію суду скерували заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача та боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їхній сукупності, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 003N/2019 від 25.04.2019 року у розмірі 587 037,49 грн., яка складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 570 434,26 грн. та прострочених відсотків у розмірі 16 603,49 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судові витрати у виді судового збору на суму 8 805 грн. 19 коп.

Згідно з рішенням Чернівецького апеляційного суду від 05 квітня 2022 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 570434,26 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготаря М.В. від 06.09.2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 718/2164/21, виданим Кіцманським районним судом Чернівецької області 21.04.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості у розмірі 570434,26 грн., що, згідно із встановленими судами обставин, є тілом кредиту.

Згідно з випискою по особовому рахунку з 01.11.2020 року по 09.01.2023 року ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту вносились з 01 вересня 2021 року по 08 листопада 2022 року на кошти на загальну суму 347937 грн.

Водночас, черговість погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Кредобанк» судовими рішеннями не встановлювалася та врегульована розділом № 4 кредитного договору № 003N2019 від 25.04.2019, де у п. 4.7.1 зазначено, що погашення заборгованості зараховується банком:

-в першу чергу - прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом та прострочені платежі по поверненню основного боргу;

-в другу чергу поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом та поточні платежі по поверненню основного боргу;

-у третю чергу прострочені платежі по сплату комісій та інших платежів, передбачених кредитним договором, поточні платежі по сплату комісій та інших платежів, передбачених кредитним договором, пеня, штрафи та інші види неустойки, а також дострокові платежі по поверненню основного боргу на наступний місяць/місяці.

Сторони не вправі самостійно змінювати встановлену черговість погашення заборгованості. У випадку надходження від позивальника коштів з призначенням платежу, яке порушує встановлений вище порядок погашення, банк проводить погашення заборгованості позивальника відповідно до положень цього розділу незалежно від вказаного позивальником призначення платежу.

Отже, сторони ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» погодили саме таку черговість погашення заборгованості.

З виписки по особовому рахунку з 01.11.2020 року по 09.01.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту вносилися кошти після 05.04.2022 (дати набрання законної сили рішенням суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за цим кредитним договором), які банком зараховувалися, починаючи з 04.05.2022, в якості комісії за штраф за невиконання негрошових зобов`язань за вересень/жовтень/листопад/грудень 2019 року, січень/лютий/березень/квітень/травень/червень/липень/серпень/вересень/жовтень/листопад/грудень 2020 року.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Проте, відповідно до ч 1 та 3 ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч 2 ст 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Проте, боржник ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку ч 2 ст 432 ЦПК України, згідно з якою суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З листа приватного виконавця Доготаря М.В. № 650 від 19.01.2023 встановлено, що залишок боргу перед АТ «Кредобанк» на підставі виконавчого листа № 718/2164/21, виданого від 21.04.2022 Кіцманським районним судом Чернівецької області в рамках виконавчого провадження № 69778591 складає 250 949,24 нестягнута заборгованість на користь АТ «Кредобанк» та 25094,92 основної винагороди приватного виконавця.

Отже, доводи заяви боржника ОСОБА_1 в порядку ч 2 ст. 432 ЦПК України фактично зводяться до безпідставності набутих АТ «Кредобанк» коштів після 05.04.2022 (дати набрання законної сили рішенням суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у виді лише тіла кредиту за цим кредитним договором), які банком зараховувалися, починаючи з 04.05.2022, в якості комісії за штраф за невиконання негрошових зобов`язань за вересень/жовтень/листопад/грудень 2019 року, січень/лютий/березень/квітень/травень/червень/липень/серпень/вересень/жовтень/листопад/грудень 2020 року. Проте, вказаний спір не може бути розглянутий судом в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах (розділ VІ ЦПК України).

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, діючи в межах принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №718/2164/21 виданого 21.04.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КредоБанк» боргу в сумі 347937, таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство «Кредобанк», заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович про часткове визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 17.02.2023 року.

Суддя Василь Скорейко