Номер провадження: 22-ц/813/3719/23
Справа № 522/1843/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Чорна Т. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Чорної Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Кутурланової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У січні 2022року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони не проживають разом більше десяти років, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання доньки, добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, усі обов`язки по вихованню та утриманню дитини несе позивач. Натомість відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він спроможний сплачувати аліменти на дитину у визначеному законом розмірі.

Посилаючись на зазначене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 25 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат, рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визначення дати з якої присуджено стягнення аліментів, зазначаючи про те, що проживає з непрацездатними батьками, які потребують його допомоги. Заперечував проти стягнення з нього аліментів з часу подачі позову, оскільки з свій обов`язок по утриманню дитини він добровільно до травня 2022 року виконував, а позивачем не надано жодних доказів його ухилення від сплати коштів на дитину.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суд не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, отримує дохід, суд, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вважав можливим стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на доньку в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд правильно зазначив, що проживання відповідача з непрацездатними батьками, які потребують його допомоги, не звільняє його від обов`язку по утриманню дитини, а матеріали справи не містять доказів перебування батьків відповідача на його утриманні в розумінні чинного законодавства.

Що стосується часу з якого присуджуються аліменти, то суд правильно застосував положення ч. 1 ст. 191 СК України, зазначивши, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 25.01.2022 року.

Твердження апелянта про те, що аліменти на дитину в даному випадку повинні стягуватися з 01.06.2022, тобто з моменту припинення сплати ним аліментів на дитину на картковий рахунок позивача в добровільному порядку, не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рішення суду в частині відмови позивачці у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення аліментів за минулий час сторонами не оскаржується, тому законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог ст. 367 ЦПК.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року,оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні даної справи не порушив норми матеріального та процесуального права в оскарженій частині, а апеляційна скарга не містить доказів такого порушення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2022 року в оскарженій частині - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

О.В. Кутурланова