Справа № 190/8/22
Провадження №2/190/12/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вільногірськький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з 2004 року по 2014 рік проживала однією сім`єю без реєстрації шлюб з ОСОБА_2 , від сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 , запис про батька дитини був здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Спочатку народження дитини відповідач своє батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечував, надавав матеріальну допомогу на її утримання. Проте наразі ОСОБА_2 відмовляється визнавати себе батьком її малолітньої доньки, матеріальну допомогу на її утримання не надає.

У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати відповідача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису про народження дитини про відповідача, як про батька дитини; стягнути з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 5236 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, представник позивача до суду надав заяву, згідно якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої проти визнання його батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечує, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини позов визнає частково, згоден сплачувати на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., оскільки позивачка надавала розписку про свою відмову від будь-яких до нього претензій матеріального характеру. Крім того, при стягненні з нього аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 просив врахувати те, що він має статус багатодітного батька.

Третя особа Вільногірський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Малоілтня ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.8/.

Запис про батька дитини здійснений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України/а.с.153-154/.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2022 року по даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу/а.с.44/.

Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 288 від 16.03.2022 року проведення судово молекулярно-генетичної експертизи згідно ухвали П`ятихатського районного суду дніпропетровської області від 11.02.2022 року не надалось можливим, у зв`язку з неявкою на експертизу ОСОБА_2 /а.с.48/.

Крім того, ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року по даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу/а.с.126/.

Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 2100 від 08.11.2022 року проведення судово молекулярно-генетичної експертизи згідно ухвали П`ятихатського районного суду дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року не надалось можливим, у зв`язку з неявкою на експертизу ОСОБА_2 /а.с.129/.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відомості про батька дочки позивача записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок про застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, № 53176/99, § 64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, № 28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року).

Таким чином, бреучи до уваги те, що призначені судом дві експертизи не були проведені через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для їх надання до експертної установи, оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 , який 07.02.2023 року надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги в частині визнання батьківства визнає в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача ОСОБА_2 батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частинами 2, 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із частинами 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 1-2 статті 184 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідно до закону «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 і відповідно для дітей становитиме: у віці до 6 років 2272 грн; віком від 6 до 18 років 2833 грн.

За таких обставин, берчи до уваги те, що відповідач є працездатною особою, інвалідності та протипоказань до виконання певного виду робіт немає, має статус багатодітного батька, а тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати на утримання своєї малолітньої дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно.

Розмір аліментів в сумі 3000 грн є більшим розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на час подання даного позову до суду.

Доводи позивача, що наявні підстави для стягнення аліментів в розмірі 5236 грн., є недоведеними, позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому в позовній заяві розмірі.

Посилання позивача, що ОСОБА_2 здійснює комерційну, господарську діяльність не є безумовною підставою для стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі, адже такі твердження не спростовують факту перебування на утриманні відповідача дітей від іншого шлюбу.

При цьому, згідно ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач ОСОБА_1 відмовилась від отримання аліментів в обмін на купівлю ним квартири, про що позивачем написана власноручна розписка/а.с.121/, суд до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дозволу органу опіки та піклування на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, не має. Не укладався і нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.128,141,263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Вільногірськький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженеця с. Гоцатль, Хунзагського району Р. Дагестан, громадянина України батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 40 від 21 березня 2014 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши в графі батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Гоцатль, Хунзагського району Р. Дагестан, громадянин України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженеця с. Гоцатль, Хунзагського району Р. Дагестан, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень), з наступною щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно в особі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Вільне П`ятихатського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , починаючи з 04 січня 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженеця с. Гоцатль, Хунзагського району Р. Дагестан, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Гоцатль, Хунзагського району Р. Дагестан, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн..

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса