Провадження № 2/686/130/23
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В., Кучерук Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за квартирну плату та плату за спожиті комунальні послуги,

встановив:

В липні 2022 року Військова частина НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за квартирну плату та плату за комунальні послуги (за розрахунковий період з листопада 2021 року по квітень 2022 року (включно)) на загальну суму 22452 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 65 коп. судовий збір у розмірі 2481 грн. 00 коп., в обґрунтування якого вказала, що за адресою АДРЕСА_1 на території закритого військового містечка № НОМЕР_2 знаходиться корпус 38 - службовий житловий будинок ВЧ НОМЕР_1 , в якому проживає ОСОБА_3 . Відповідно до копії Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 24.12.2007 року ВЧ НОМЕР_1 на праві державної власності належить житловий будинок літ. 38 загальною площею 5642,4 кв.м., який окрім того знаходиться на балансі прикордонного загону. Відповідно до виписки з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №11 від 03.12.2007 року одноголосно вирішено виділити службову житлову площу у військовому містечку № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 - трикімнатна квартира, загальною площею 85,46 кв.м., житловою площею 46,20 кв.м., майору ОСОБА_3 на склад сім`ї 4 особи. В подальшому, 21.02.2008 року між ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 був укладений цивільно-правовий договір № 23 від 21.02.2008 року найму на оренду службового житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду в Україні. З 21.02.2008 року по сьогоднішній день зміни до зазначеного договору не вносились, а також він не був встановленим порядком визнаний недійсним. А тому, станом на день подання позову прикордонного загону договір від 21.02.2008 року є чинним та обов`язковим для виконання. Розділом 3 (наймач зобов`язується) вказаного договору встановлені зобов`язання Наймача, зокрема, серед який пунктом Г) встановлений наступний обов`язок: «г) щомісяця вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, електричну, теплову енергію та інші послуги) за користування житловим приміщенням, яке подане йому в найом з урахуванням пільг, встановленим чинним законодавством. Квартплата за комунальні послуги стягуються в межах, встановлених чинним законодавством, за тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів України та обласними держадміністраціями...». Разом з тим, протягом періоду дії договору, а саме з листопада 2021 року по квітень 2022 року (включно), відповідач не сплачував квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, за відповідачем рахується заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги (за розрахунковий період з листопада 2021 року по квітень 2022 року (включно)) на загальну суму 22452,65 грн., а саме 871,02 грн. квартплати та 21 581, 63 грн. теплопостачання. Жодних порушень порядку та розміру нарахування відповідачу квартирної плати та плати за надані послуги з теплопостачання з боку прикордонного загону немає, а тому виставлені позивачем рахунки на оплату зазначеної квартирної плати являються повністю законними, обґрунтованими та такими, що підлягали безумовній оплаті у визначений договором термін. Позивач вказує, що інформував відповідача про обов`язок сплатити квартирну плату та плату за надані послуги з теплопостачання, однак такі інформування були проігноровані відповідачем. Таким чином, взяті на себе зобов`язання перед прикордонним загоном по виконанню договору та по оплаті вже наявної заборгованості на момент подання позову до суду ОСОБА_3 не виконав, чим створив передумови до застосування санкцій, передбачених цивільним законодавством, а тому позов просить задовольнити.

02.11.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву позивача, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки з 04.02.2021 року він втратив право користування вказаним вище житловим приміщенням відповідно до абз.6 р.4 договору найму та відповідно до ч.2. ст. 107 ЖК України. Вказує, що у 2016 році він розірвав шлюб із своєю колишньою дружиною - ОСОБА_4 і фактично з цього часу у квартирі АДРЕСА_3 , не проживає. У 2021 року переїхав на постійне місце проживання до міста Хмельницького, про що повідомив наймача. 04.02.2022 року знявся із реєстрації за вказаною адресою та зареєстрував своє місце проживання по АДРЕСА_4 . У 2022 році створив іншу сім`ю уже у місті Хмельницькому із іншою жінкою. Оскільки за Договором найму №23 він втратив право користування житловим приміщенням, не являється більше наймачем, то на нього також не поширюються обов`язки за вказаним договором, у тому числі обов`язок щомісяця вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до договору найму ті повнолітні члени його попередньої сім`ї, які залишилися проживати у квартирі АДРЕСА_5 із наймачем користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають із цього договору і несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із договору. Тому позивач повинен був надіслати вимогу про сплату квартирної плати та комунальних платежів будь-кому із осіб, які залишилися наймачами квартири. Більше того, відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі; 2)управитель; 3) виконавці комунальних послуг. При цьому, індивідуальний споживач житлово-комунальних послуг це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб, та з якою, або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Оскільки ще у лютому 2021 року він втратив право користування квартирою. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , то відповідно не є споживачем житлово-комунальних послуг і в нього не виникає обов`язок їх оплачувати. Окрім того, вказує, що сама плата за комунальні послуги нарахована позивачем неправомірно. Відповідно до п.2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів №1081 від 03 серпня 2006 р. військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. Міністерством оборони України 31.07.2018 року Наказом №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщенням». Відповідно до абз.5 ч.5 вказаної Інструкції, у разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей за їх згодою, які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення. Однак, як видно із позовної заяви та поданих позивачем документів (зведені відомості розрахунку природного газу на опалення житлових приміщень 64-х квартирного житлового будинку о/складу ІНФОРМАЦІЯ_1 за кожен місяць опалення - Додаток №8) при визначені: вартості 1 м.кв. загальної опалювальної площі житлового будинку; загальної опалювальної площі, загального об`єму опалювальної площі, втрат та пільг по кожній службовій квартирі; відповідної вартості витраченого природного газу, тобто вартості наданих послуг з теплопостачання за кожен конкретний місяць по кожній службовій квартирі для утримання коштів із наймачів за витрачений природній газ, брався показник «вартість природного газу», за який природний газ закупався військовою частиною. Потім загальна вартість цього газу розподілялася на усіх мешканців службових житлових приміщень та на площі загальних місць користування. При цьому у всіх розрахункових відомостях чітко видно, що вартість природного газу становить 18,57000 грн. за 1 м.куб - ціна для не побутових споживачів (промислових підприємств). При тому, що ціна 1 м.куб газу для населення встановлена на рівні приблизно 8 грн. за 1 м.куб. Вказана обставина автоматично робить весь наданий Позивачем розрахунок протиправним і необгрунтованим. Також, відповідно до Посвідчення з 28.05.2015 року він користуюся 75% пільгою, як учасник бойових дій згідно із ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», він неодноразово звертався до командування військової частини та зазначав про неправомірні нарахування комунальних послуг, однак командування відмовляло в нарахуванні вказаної пільги. Варто зазначити також і те, що відповідно до ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Договір найму №23, на який посилається Позивач, укладений ще 21 лютого 2008 року (строком більше ніж на три роки), однак нотаріально не посвідчений. Стягнення заборгованості за нікчемним правочином взагалі є протиправним у будь-якому випадку.

18.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що обставини, викладені в зазначеному відзиві на позовну заяву, не відповідають реальним обставинам справи, а тому вимоги, викладені в ньому, являються незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та взагалі розгляду. До матеріалів відзиву, які і взагалі до всіх поданих документів, не долучено жодного доказу, який би дійсно підтверджував безпосередню участь відповідача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів участі, у встановленій чинним законодавством формі, що викликає сумнів у дійсності обставин такої участі та наявності будь-яких об`єктивних перешкод у належному дотриманні процесуальних обов`язків. Щодо намагання сторони відповідача ввести в оману нібито, втрату відповідачем права користування службовим жилим приміщенням, то станом на день подання даної відповіді на відзив від відповідача не надходило встановленим законодавством порядком жодного звернення з пропозицією щодо внесення змін або розірвання Договору. Таким чином, Договір від 21.02.2008 року є чинним та обов`язковим для виконання. Тільки після дотримання наймачем своїх обов`язків по припиненню правовідносин по договору, оплати всіх рахунків по квартирній платі та платі за спожиті комунальні послуги, складення відповідного акту підписаного сторонами, у наймача зникнуть права і обов`язки по договору найму, в тому числі і право користування, на яке посилається сторона відповідача, а в іншому випадку - відповідач до моменту розірвання Договору або внесення в нього змін зобов`язаний неухильно дотримуватися своїх обов`язків або нести відповідальність за їх порушення. Щодо законності встановлення для відповідача розміру плати за надані послуги з теплопостачання. Посилання сторони відповідача на норми Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року не відповідає вимогам законності, оскільки вказаний наказ не розповсюджує свою дію на Державну прикордонну службу України та її підрозділи, які забезпечили відповідача службовим житловим приміщенням. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями" та з метою приведення нормативно-правових актів Адміністрації Державної прикордонної служби України у відповідність до чинного законодавства, Адміністрацією було видано Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затверджену наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за №16/14707. Зазначена Інструкція №1040 в термін своєї дії (до квітня 2021 року) визначала організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України тощо. Тобто, відповідач був забезпечений службовим житловим приміщенням саме відповідно до положень Інструкції №1040. В свою чергу, пункти 2.16, 2.17 Інструкції №1040 закріплюють наступні положення: «2.16. Наймач службового житлового приміщення і члени його сім`ї зобов`язані: додержуватися умов договору найму службового житлового приміщення і правил користування житловими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території; щомісяця своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачанню газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку ставками і тарифами. 2.17. Пільги з оплати службового житлового приміщення та комунальних послуг установлюються чинним законодавством.». Тобто, будь-яких спеціальних вимог до тарифів, окрім того, що вони мають бути затверджені встановленим порядком, вказаною Інструкцією №1040 не закріплено. В свою чергу, Методикою розрахунку на утримання коштів за витрачений природний газ на опалення службової житлової площі (64-кв. житловий будинок) в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 на зимовий період 2021-2022 р.р., затвердженою 04.01.2021 року, визначалися порядок та формули за якими посадовими особами військової частини здійснювався розрахунок вартості надання послуг з теплопостачання мешканцям службових житлових приміщень 64-х квартирного житлового будинку - корпусу 38 за кожний кв. м. опалюваної площі вказаного будинку з урахуванням показників водогрійного котла ВК-21 центральної котельні управління прикордонного загону, за допомогою якого здійснювалось його опалення. Таким чином, жодних порушень порядку та розміру нарахування відповідачу плати за надані послуги з теплопостачання з боку прикордонного загону немає, а тому виставлені позивачем рахунки на оплату зазначених послуг являються повністю законними, обґрунтованими та такими, що підлягали безумовній оплаті у визначений Договором термін. Щодо порядку встановлення відповідачу пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», то порядком надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скріпленого газу у грошовій формі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №373 прямо передбачені активні дії саме особи, яка має відповідне право на призначення пільг, по зверненню до структурного підрозділу соціального захисту населення міста Могилів-Подільського, який в подальшому має визначити порядок надання пільг з постачальником житлово-комунальних послуг. А тому, за відсутності такого звернення до уповноваженого державного органу, наявність у особи самого статусу учасника бойових дій не дає їй право вважатись пільговиком до моменту прийняття рішення уповноваженим органом. Щодо форми Договору №23 від 21.02.2008 року найму на оренду службового житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду в Україні. Так, порядок надання службових житлових приміщень для військовослужбовців регулюється спеціальним законодавством та має інші вимоги, у зв`язку з більшою динамікою правовідносин та швидкоплинністю кадрових переміщень. В свою чергу, вимоги на укладення вказаного Договору були передбачені Інструкцією про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за №16/14707, яка не закріплювала обов`язковості такої умови як нотаріальне посвідчення договору, що відповідно передбачає відсутність протиправності у діях позивача. В період з моменту укладення договору до листопада 2021 року відповідачем належним чином виконувались обов`язки по сплаті комунальних послуг та сплаті квартирної плати, а також на адресу військової частини НОМЕР_1 за весь період дії Договору жодного разу не надходило від відповідача письмових звернень з пропозицією про внесення змін до нього або розірвання, що свідчить про свідомі та конклюдентні дії по "визнанню відповідачем чинності Договору та обов`язковості його виконання, що не спростовано жодним доказом. В свою чергу, визнання Договору нікчемним на підставі положень ст. 220 Цивільного кодексу України може являтися предметом іншого судового розгляду і не може розглядатись в межах даних спірних правовідносин, на період дії яких вказаний Договір являється неоскарженим в судовому порядку, чинним та обов`язковим для виконання. Таким чином, доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті квартирної плати та плати за комунальні послуги в період з листопада 2021 року по квітень 2021 року (включно) загальним розміром 22452 (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 65 коп., а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

20.12.2022 від відповідача надійшли заперечення на відповідь. Щодо втрати відповідачем права користування службовим житловим приміщенням зазначає, що представник позивача у позові та у відповіді на відзив доводить, що Договір №23 від 21 лютого 2008 р. (надалі по тексту - Договір №23) є цивільно-правовим договором, а тому до регулювання відносин, які виникають із цього Договору застосовуються положення Цивільного кодексу України, а не Житлового. Із таким висновком погодитися також неможливо. Договір №23 носить назву «Договір найму на оренду службового житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду України». На підставі вказаного Договору між сторонами виникають саме житлові відносини, а не майнові (цивільно-правові). У свою чергу відносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду регулюються Главою 2 ЖК України (ст.ст.61 -117). Регулювання відносин щодо користування службовими жилими приміщеннями передбачене Розділом З ЖК України (ст.ст.118 - 126-1). Посилання на норми ЖК України міститься і у тексті Договору №23, і у Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (затверджений постановою КМУ від 03 серпня 2006 року), а також в Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України (затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за №16/14707). Положення Житлового кодексу України передбачають особливості щодо чинності та розірвання договорів найму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду. Ст. 107 ЖК України дає чітку і однозначну відповідь - хоч договір і не розривається, але той член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням. При цьому таке право втрачається із дня вибуття, а не із дня складення Актів, про які зазначає Позивач. Більше того, обов`язок звільнити і здати наймодавцю займане житлове приміщення та його обладнання в належному стані згідно із пунктом ж) виникає у наймача лише при виїзді разом з усією сім`єю на інше місце проживання. Із Договору №23 та з протоколу №11 від 03.12.2007 року житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що квартира надавалася наймачу та членам його сім`ї. При цьому повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із Договору та на рівні із ним несуть усі обов`язки за Договором. Тому безпідставним є твердження Позивача, що право користування квартирою у ОСОБА_3 припиняється лише після розірвання Договору №23 та складення відповідного акту. Його право користування житловим приміщенням припинилося у силу вибуття на інше місце проживання відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України. Оскільки ОСОБА_3 більше не є користувачем житлового приміщення і відповідно не є споживачем житлово-комунальних послуг,то у нього і відсутній обов`язок їх оплачувати. Щодо законності встановлення для відповідача розміру плати за надані послуги з теплопостачання. Представник Позивача у поданій відповіді на відзив зазначає, що відповідач був забезпечений службовим житловим приміщенням відповідно до положень Інструкції №1040. Пунктом 2.16 вказаної Інструкції дійсно передбачено, що наймач службового житлового приміщення і члени його сім`ї зобов`язані: щомісяця вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку ставками і тарифами. Аналогічна норма міститься і в статті 67 Житлового кодексу України, а саме: плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У пункті г) Розділу №3 Договору №23 від 21 лютого 2008 року також зазначено,що квартплата за комунальні послуги стягується в межах встановлених чинним законодавством за - тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів та обласними державними адміністраціями. П.5, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також містить обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.2 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме на органи місцевого самоврядування покладаються повноваження встановлювати в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, побутові, транспортні та інші послуги. Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 року №239. Тарифи на комунальні послуги за спірний період, як видно із доданих до позову Наказів №320-АГ від 13.12.2021 р„ №8-АГ від 10.01.2022 р., №93-АГ від 09.02.2022 р., №146-АГ від 07.03.2022 р., №209-АГ від 08.04.2022, №276-АГ 06.05.2022, зведених відомостей розрахунків витрат природного газу на опалення житлових приміщень 64-х квартирного житлового будинку о/складу Могилів-Подільського загону, а також Методики розрахунку на утримання коштів за витрачений природний газ (на які посилається Позивач), тарифи на теплопостачання затверджено лише Начальником НОМЕР_4 прикордонного загону, полковником ОСОБА_5 . Жодного доказу про погодження цих тарифів та методик із органами місцевого самоврядування Позивачем не надано. Таким чином розрахунки тарифів за теплопостачання у січні-квітні 2022 р. затверджено лише начальником прикордонного загону в порушення вимог п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.2 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому застосовуватися до спірних правовідносин вони не можуть і позовні вимоги Військової частити із заявлених ним підстав задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 24.12.2007 року ВЧ НОМЕР_1 на праві державної власності належить житловий будинок літ. 38 загальною площею 5642,4 кв.м., який окрім того знаходиться на балансі прикордонного загону.

Відповідно до виписки з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №11 від 03.12.2007 року виділено службову житлову площу у військовому містечку № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 - трикімнатна квартира, загальною площею 85,46 кв.м., житловою площею 46,20 кв.м., майору ОСОБА_3 на склад сім`ї 4 особи.

В подальшому, 21.02.2008 року між ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 був укладений договір № 23 від 21.02.2008 найму на оренду службового житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду в Україні, а саме у військовому містечку № НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .

Розділом 3 п. г) вказаного договору встановлені зобов`язання Наймача щомісяця вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, електричну, теплову енергію та інші послуги) за користування житловим приміщенням, яке подане йому в найом з урахуванням пільг, встановленим чинним законодавством. Квартплата за комунальні послуги стягуються в межах, встановлених чинним законодавством, за тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів України та обласними держадміністраціями...».

Розділом 4 договору встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму вважається розірваним з дня вибуття.

Відповідно до копії Справи на об`єкт № 38 по АДРЕСА_6 (а.с. 43-46), визначено загальну та житлову площу службової квартири АДРЕСА_5 відповідача, а саме: загальна площа - 85,9 м2, а житлова площа - 50,1 м2, - що в подальшому враховувалось прикордонним загоном при нарахуванні квартирної плати відповідачу.

Із розрахунку ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що з листопада 2021 року по квітень 2022 року (включно), відповідач не сплачував квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, за відповідачем рахується заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги (за розрахунковий період з листопада 2021 року по квітень 2022 року (включно)) на загальну суму 22452, 65 гривень, а саме 871,02 грн. квартплати та 21 581, 63 грн. за послуги теплопостачання.

При здійсненні відповідних нарахувань військова частина керувалась щодо квартирної плати - розрахунками квартирної плати за 1 м. кв. згідно структури і вартості витрат на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території (64-х кв. житловий будинок), затвердженими начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 на 2021 рік від 08.02.2021 року (а.с. 21-23) та на 2022 рік від 04.01.2022 року (а.с. 24-25), а також наказами начальника загону «про утримання квартирної плати та плати за комунальні послуги з осіб, які проживають в службовому житлі військових містечок прикордонного загону» на кожен місяць заборгованості (а.с. 26-32); щодо теплопостачання методикою розрахунку на утримання коштів за витрачений природний газ на опалення службової житлової площі (64-кв. житловий будинок) в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 на зимовий період 2021-2022 р.р., затвердженою 04.01.2021 року (а.с. 33), а також зведеними відомостями розрахунку витрат природного газу на опалення житлових приміщень 64-х квартирного житлового будинку о/складу ІНФОРМАЦІЯ_1 за кожен місяць опалення (а.с. 34-39).

Позивач інформував відповідача про обов`язок сплатити квартирну плату та плату за надані послуги з теплопостачання, однак такі інформування були проігноровані відповідачем (а.с.47-53).

Щодо встановлення плати за надані послуги з теплопостачання.

Статтею 123 Житлового кодексу України визначено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Пунктом 2.16 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України (затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за №16/14707) передбачено, що наймач службового житлового приміщення і члени його сім`ї зобов`язані: щомісяця вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну, теплову енергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку ставками і тарифами.

Аналогічна норма міститься і в статтях 66,67 Житлового кодексу України, а саме: плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку), а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У пункті г) Розділу №3 Договору №23 від 21 лютого 2008 року також зазначено, що квартплата за комунальні послуги стягується в межах встановлених чинним законодавством за - тарифами, затвердженими Кабінетом Міністрів та обласними державними адміністраціями.

П.5, ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також містить обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.2 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на органи місцевого самоврядування покладаються повноваження встановлювати в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, побутові, транспортні та інші послуги.

Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.09.2018 року №239.

Тарифи на комунальні послуги за спірний період, як видно із доданих до позову Наказів №320-АГ від 13.12.2021 №8-АГ від 10.01.2022, №93-АГ від 09.02.2022, №146-АГ від 07.03.2022, №209-АГ від 08.04.2022 №276-АГ 06.05.2022 зведених відомостей розрахунків витрат природного газу на опалення житлових приміщень 64-х квартирного житлового будинку о/складу Могилів-Подільського загону, а також Методики розрахунку на утримання коштів за витрачений природний газ (на які посилається Позивач), тарифи на теплопостачання затверджено лише Начальником НОМЕР_4 прикордонного загону, полковником ОСОБА_5 . Жодного доказу про погодження цих тарифів та методик із органами місцевого самоврядування позивачем не надано.

Таким чином розрахунки тарифів за теплопостачання у січні-квітні 2022 р. затверджено лише начальником прикордонного загону в порушення вимог п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.2 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому застосовуватися до спірних правовідносин вони не можуть.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 зареєстрував місце проживання з 04.02.2021 по АДРЕСА_4 , що вбачається з копії його паспорта.

Рішенням Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2016 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Із відповіді Відділу «Центру надання адміністративних послуг» від 21.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 знявся з зареєстрованого місця проживання за адресою : АДРЕСА_2 з 04.02.2021 року на АДРЕСА_4 .

За адресою АДРЕСА_2 зареєстровані по теперішній час ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що вбачається із довідки № 5312 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

21.05.2022 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 , що вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 .

З 2015 року відповідач має статус учасника бойових дій згідно із ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», що вбачається із копії його посвідчення серія НОМЕР_6 .

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону)

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також ст. 68 Житлового кодексу України передбачено обов`язок наймача щомісячно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Аналізуючи статтю 107 Житлового кодексу України суд дійшов висновку, що хоч договір і не розірваний, але той член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням. При цьому таке право втрачається із дня вибуття, а не із дня складення Актів.

При цьому, обов`язок звільнити і здати наймодавцю займане житлове приміщення та його обладнання в належному стані згідно із пунктом ж) виникає у наймача лише при виїзді разом з усією сім`єю на інше місце проживання.

Таким чином, за встановленими обставинами, оскільки ОСОБА_3 не зареєстрований за місцем проживання за адресою : АДРЕСА_2 , а з 04.02.2021 року має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_4 , то в силу абз.6 р.4 договору найму та відповідно до ч.2. ст. 107 Житлового кодексу України він втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_2 .

Із виписки з протоколу №11 від 03.12.2007 року житлової комісії Могилів - Подільського прикордонного загону 3-х кімнатна службова житлова квартира виділялася майору ОСОБА_3 разом із сім`єю, що складалася із 4-х осіб: дружина ОСОБА_9 , 1977 р.н.; син ОСОБА_10 , 1994 р.н., син ОСОБА_11 , 2003 р.н.

У Договорі №23 також зазначено, що квартира надавалася наймачу та членам його сім`ї. При цьому повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із Договору та на рівні із ним несуть усі обов`язки за Договором.

Тому безпідставним є твердження позивача, що право користування квартирою у ОСОБА_3 припиниться лише після розірвання Договору №23 та складення відповідного акту. Його право користування житловим приміщенням припинилося у силу вибуття на інше місце проживання відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України.

Оскільки за Договором найму №23 відповідач втратив право користування житловим приміщенням, не являється більше наймачем, то на нього також не поширюються обов`язки за вказаним договором, у тому числі обов`язок щомісяця вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, позов ВЧ НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за квартирну плату та плату за спожиті комунальні послуги задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82, 133, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 68, 107 Житлового кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» суд -

вирішив:

В позові Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за квартирну плату та плату за спожиті комунальні послуги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 .

Дата складання повного тексту рішення 01.02.2023.

Суддя: