Справа № 490/8085/19
н/п 2/490/1308/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого Черенкової Н.П.,

при секретарі судового засідання Романовій К.Т.,

за участю представника позивача адвоката - Герцун В.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката - Колесник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 09.04.2019 року про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення із земель комунальної власності земельної ділянки орієнтованою площею 774 кв.м., з метою передачі у власність для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 1043 кв.м. та є спільною частковою власністю.

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових споруд та будівель. Співвласником будинку є ОСОБА_1 , якому також належить 1/2 частка.

Порядок користування земельною ділянкою визначений судовим рішенням.

П.1 рішення Миколаївської міської ради № 51/61 від 09.04.2019 року постановлено надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення із земель комунальної власності земельної ділянки орієнтовною площею 774 кв.м. з метою передачі у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 25.05.2018 року № 15-977. Площу земельної ділянки уточнити проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оскільки оскаржуване рішення відповідачів порушують право позивача на користування земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, ОСОБА_2 і просив про задоволення позову.

Історія справи, її хід , та процесуальні дії суду.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилався на норми ЦПК та КАС України.

Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду за даною позовною заявою ОСОБА_2 створено обліково-статистичну картку на адміністративну справу.

Ухвалою від 15.08.2019 року дану заяву залишено без руху та вказано, що позивачу необхідно визначитись, в якому порядку він звертається до суду, оскільки поєднання вимог за правилами різних судочинств в одному провадженні не є допустимим.

05.09.20219 року надано уточнену позовну заяву ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою від 06.09.2019 року у відкритті провадження в порядку адміністративного провадждення відмовлено в порядку ст. 170 п.1 ч.1 КАС України.

Ухвалою від 13.09.2019 року відкрито загальне позовне провадждення, та призначене підготове судове засідання на 21.11.2019 року.

20.11.2019 року ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову та розглянути позов у його вдсутнсті.

У наданому відзиві ОСОБА_1 послався на те, що надання дозволу на розробку технічної документації не порушує прав позивача, оскільки технічна документація не затверджена, до неї можуть бути внесені зміни щодо розміру земельної ділянки, про що зазщначено і в тексті рішення. Рішення не є остаточним актом, який надає йому право власності або користування земельною ділянкою.

Відповідь на відзив від позивача не надійшла.

Слухання справи неодноразово відкладалось.

Ухвалою суду від 14.04.2020 року було задоволено клопотання адвоката позивача, та постановлено про витребування від КП ММБТІ інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

30.04.2020 року на адресу суду надійшла інвентарна справа на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.05.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 08.09.2020 року.

31.08.2020 року від представника Миколаївської міської ради надійшла заява щодо розгляду справи у їх відсутності та прийняття судом рішення у відповідності до діючого законодавства.

Слухання справи неодноразово відкладалось.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року витребувано від КП ММБТІ інвентарну справу на житловий будинок АДРЕСА_1 ; витребувано у Миколаївської міської ради рішення № 51/61 від 09.04.2019 року, розгляд справи відкладено на 15.11.2021 року.

16.11.2021 року Миколаївська міська рада направила докази на виконання ухвали суду.

Слухання справи неодноразово відкладалось.

Позивач до судового засідання не з`явився.

У судовому засіданні представник позивача- адвокат Герцун В.С. позов підтримав у повному обсязі та просив про його задоволення, посилаючись на те, що даним рішенням Миколаївська міська рада фактично порушила право власності ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про слухання справи у його відсутності.

Представник відповідача - адвокат Колесник Ю.В. вважала, що в даному випадку відсутній спір про право, оскільки даним рішенням Миколаївської міської ради це питання не вирішувалось, згідно позиції ВП ВС від 17.10.2018 року, надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Посилаючись на викладене, просила закрити провадження у справі, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник Миколаївської міської ради, виконкому не з`явився, просили про розгляд справи у їх відсутності з прийняттям рішення у відповідності до чинного законодавства.

Судом постановлено про продовження розгляду справу у відсутності осіб, які не з`явились.

Позиція суду

Щодо вимог, пов`язаних із наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із положеннями КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За правилами частин шостої, сьомої і десятої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, наведеними нормами права встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

ВеликаПалата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Як убачається із оскаржуваного рішення, вирішено надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площу якої утчнити проектом землеустрою.

Оскільки у справі, яка розглядається, не встановлено наявності існуючого речового права на спірну земельну ділянку у позивача або інших осіб, а рішення відповідача, яке оскаржується, у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не спричиняє виникнення, зміни або припинення речового права на цю земельну ділянку і не може порушувати прав на неї (за наявності таких) інших осіб, то існування цивільно-правового спору у цій частині позовних вимог відсутнє.

Висновки суду

У постанові від 17.10.2018 року у справі № 380/624/16-ц ВП ВС дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку поекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи не визначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Звернення заінтересованої особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування за затвердженням проекту землеустрою пропозицією цієї особи щодо визначення конкретного предмета оренди земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділян не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбача відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17, постанові у справі №452/2587/18, постанові у справі № П-811/137/18 від 14.07.2021р.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

У постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не е правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підст для відступу від цього висновку (пункт 36.4 постанови).

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі не е правовстановлюючим актом, не вказує про наявність обтяжень щодо бажаної земельної ділянкі ще не означае позитивного рішення місцевої ради про передачу такої у власність.

Згідно ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщосправа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, провадження у справі підлягає закриттю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 255-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївськоїх міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення міської ради закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду та з інших поважних причин.

Повний текст ухвали виготовлено 20.02.2023 року.

Суддя Н.П. Черенкова