Номер провадження: 22-ц/813/1445/23
Справа № 501/2284/20
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиної Катерини Юріївни, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з вказаною скаргою в якій просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Кашиної Катерини Юріївни щодо не проведення усіх необхідних дій для виконання судового рішення;

- зобов`язати головного державного виконавця Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Кашину Катерину Юріївну накласти арешт та провести опис рухомого майна, яке знаходиться у квартирі де проживає ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , та звернути стягнення на це майно;

- зобов`язати головного державного виконавця Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Кашину Катерину Юріївну накласти арешт на автомобіль, яким користується ОСОБА_2 та звернути стягнення на це майно.

Скарга мотивована тим, що у головного державного виконавця Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Кашиної Катерини Юріївни на виконанні знаходиться два виконавчі провадження №59916013, №59916122 де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем є ОСОБА_1 . Загальна сума стягнення складає 149585,67 грн.

Виконавче провадження було відкрито в серпні 2019 року, і по сьогоднішній день судове рішення не виконане.

24 грудня 2019 року на адресу державного виконавця була направлена заява про вжиття заходів для повного та фактичного виконання рішення суду. Відповіді на дану заяву не було отримано.

19 лютого 2020 року на адресу державного виконавця була направлена заява про накладення арешту на рухоме майно боржника. Проте, заява не була розглянута, арешт не був накладений та взагалі стягувачем не було отримано відповіді на цю заяву.

На думку стягувача, державний виконавець не вжив усіх заходів для повного та фактичного виконання судового рішення та стягнення вищевказаних сум із боржника. Зокрема, державним виконавцем не було арештовано та описано рухоме майно боржника про що просив стягувач у своїй заяві.

Невиконання судового рішення протягом тривалого часу є порушенням прав стягувача, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з відповідною скаргою.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиної К.Ю. (заінтересована особа ОСОБА_2 ) відмовлено в повному обсязі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні скарги.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 01 лютого 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 лютого 2023 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Також, ч.1 ст.447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження». Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Крім того, права та обов`язки державного виконавця щодо здійснення примусового виконання судових рішень регулюються саме цим Законом, а тому у своїй професійній діяльності він має керуватися положеннями саме цього Закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 29 серпня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №59916122 при примусовому виконанні виконавчого листа №501/1589/18, який виданий Іллічівським міським судом Одеської області 14.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 139438,88 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста тридцять вісім гривень вісімдесят вісім копійок) в тому числі 133438,88 грн. (сто тридцять три тисячі чотириста тридцять вісім гривень вісімдесят вісім копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 6000,00 грн. (шість тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.55).

29 серпня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №59916013 по примусовому виконанні виконавчого листа №501/1589/18, який виданий Іллічівським міським судом Одеської області 14.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 10146,79 грн. (десять тисяч сто сорок шість гривень сімдесят дев`ять копійок) в тому числі: судовий збір за подачу позову в розмірі 1394,39 грн. (одна тисяча триста дев`яносто чотири гривні тридцять дев`ять копійок) судовий збір за забезпечення позову у розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу 8400,00 грн. (вісім тисяч чотириста гривень) (а.с.63).

29 серпня 2019 року за вих. №23/18842 та №23/18848 державним виконавцем було винесено та направлено сторонам постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.54,56).

29 серпня 2019 року постановою державного виконавця вказані виконавчі провадження об`єднано в зведене виконавче провадження №59922835 (а.с.75).

30.08.2019 року державним виконавцем винесено та направлено сторонам за вих. №23/18863 постанову арешт майна боржника ОСОБА_2 (а.с.57,58). Вказану постанову внесено до відповідних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна (а.с.104).

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Державним виконавцем здійснено неодноразові виходи за місцем проживання боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , про що складено відповідні акти та зроблено фотографії (а.с.59,61,62, 79-95). З актів вбачається, що за вказаною адресою не виявлено майна, що належить боржнику та підлягає опису та арешту.

Також, державним виконавцем було винесено та направлено до КП «БТІ» вимогу виконавця для отримання технічної документації за адресою АДРЕСА_1 (а.с.112), і з наданої відповіді встановлено, що власником вказаної квартири є інша особа (а.с.113).

Згідно із відповіді на запит встановлено, що боржник перебуває на обліку в Чорноморському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію у розмірі 2051,69 грн. (а.с.132 зв.).

Таким чином, твердження скаржника щодо непроведення усіх дій для виконання судового рішення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на манно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Представник стягувача звернувся із заявою про звернення стягнення на доходи боржника (а.с.114).

Постановами державного виконавця від 11 листопада 2019 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.109,111).

По вказаним постановам кошти утримуються щомісяця та розподіляються пропорційно відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відповідними розпорядженнями державного виконавця (а.с.120-125,128).

Представник скаржника звертає увагу суду на відсутність відповідей на його заяви від 24.12.2019 року та 19.02.2020 року, але ці твердження також спростовуються матеріалами справи з яких вбачається, що відповіді на вказані заяви було надіслано на адресу, яку вказав адвокат Рева Д.С. - АДРЕСА_2 . На заяву від 24.12.2019 року відповідь надіслано 08.01.2020 року за вих. № 28/810 (а.с.64). На заяву від 19.02.2020 року відповідь надіслано 21.02.2020 року за вих. № 28/8609 (а.с.65).

Згідно із відповіді МВС за боржником ОСОБА_2 відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с.130).

Отже, зобов`язати державного виконавця накласти арешт та звернути стягнення на автомобіль, який не є власністю боржника є неправомірним.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 ст.80 ЦПК України передбачає, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Суд першої інстанції правильно вважав, що державним виконавцем у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», були вжиті передбачені Законом заходи примусового виконання рішення, своєчасно і в повному обсязі вчинені виконавчі дії, необхідні для своєчасного виконання рішення.

Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність вимог скаржника, оскільки останнім не надано належних доказів порушення його прав, а відтак, скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Скарга на дії державного виконавця вирішена судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк