Справа № 2-2243/2009 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/162/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною скаргою.

Покликалася на ті обставини, що з отриманої інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження їй стало відомо про те, що державним виконавцем відділу ДВС Луцького районного управління юстиції на все її нерухоме майно були накладені наступні арешти, а саме, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 44220815 від 01 серпня 2014 року та постанови про арешт майна боржника ВП № 52644248 від 12 жовтня 2016 року.

Також вказувала, що виконавче провадження № 44220815 було відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2243/2009 від 23 липня 2009 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Омега Банк» 405280 грн 53 коп. кредитної заборгованості. Ухвалою цього ж суду від 17 вересня 2014 року проведено заміну стягувача на ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Дане виконавче провадження завершене 19 листопада 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Інше виконавче провадження № 52644248 від 12 жовтня 2016 року про стягнення з неї за цим же виконавчим листом на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованості у розмірі 405280 грн 53 коп., також було завершене із зазначених вище підстав 28 квітня 2017 року.

Крім того ОСОБА_1 зазначала, що дані виконавчі провадження є архівні та після закінчення строку їх зберігання були знищені. Отже, станом на 25 жовтня 2022 року жодних відкритих виконавчих проваджень щодо неї на виконанні у Луцькому ВДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) немає.

Зважаючи на поведінку державного виконавця, який не здійснює виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з неї виконавчого збору, що підтверджує відсутність з боку держави майнових претензій до неї як боржника, та наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на все її майно і за відсутності відкритих виконавчих проваджень, боржник ОСОБА_1 просила суд задовольнити скаргу та скасувати вищевказані арешти на її майно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2022 року у задоволенні скарги було відмовлено.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просила її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Оскільки учасники справи, будучи належним чином повідомленні про дату час і місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання, то колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки скаржницею не оскаржуються дії державного виконавця, а лише ставиться питання про скасування арешту накладеного на належне їй майно, що не передбачено чинним законодавством.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

Встановлено, що державним виконавцем відділу ДВС Луцького районного управління юстиції, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 44220815 від 01 серпня 2014 року, постанов про арешт майна боржника ВП № 24659427 від 22 лютого 2011 року, реєстраційний номер обтяження 10899392 від 02 березня 2011 року та від 04 квітня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 11479373 від 09 серпня 2011 року, ВП № 52644248 від 12 жовтня 2016 року були накладені арешти на все належне ОСОБА_1 майно (а.с.5-8, 14).

Крім того з відповіді Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на звернення ОСОБА_1 слідує, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №44220815 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2243/2009 від 23 липня 2009 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Омега Банк» 405280 грн 53 коп. боргу. На виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/13915/14-ц від 17 вересня 2014 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ВАТ «Сведбанк» на ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Виконавчі провадження № 44220815 від 19 листопада 2015 року та № 52644248 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-2243/2009 від 23 липня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 403550 грн 53 коп. боргу та по 1730 грн судового збору в користь ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс»» були припинені у зв`язку з відсутністю майна (а.с. 9).

Наведені обставини свідчать про те, що виконавчі документи двічі повертались без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження встановлених частиною першою статті 50 цього Закону, в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Згідно ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином в порядку цивільного судочинства захист майнових прав боржника здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження - оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, без обґрунтування щодо неправомірності дій або бездіяльності державного виконавця, а лише вказувала на безпідставність застосування арешту майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги про зняття арешту з майна, належного боржнику, у виконавчому провадженні без оскарження останньою дій державного виконавця, оскільки такий спосіб захисту не передбачений чинним процесуальним законодавством, а отже є неефективним способом захисту порушеного права.

Таким чином, на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а даної ухвали без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді