Справа № 216/494/23
провадження №2/216/1179/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально - Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді: Бутенко М. В.

за участю

секретаря судового засідання: Кравець А.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконком Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконком Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 серпня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народилися діти: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час донька разом із відповідачкою проживають за межами України, а син проживає з позивачем за адресою його фактичного місця проживання. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки, після того як відповідачка виїхала з дітьми за межі України до Німеччини у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, стосунки ніж сторонами стали погіршуватися, вони перестали розуміти один одного в питаннях планування майбутнього спільного життя в Україні та виховання дітей. Крім того, відповідачка повідомила позивача, що вона має намір створити нову сім`ю за межами України та на даний час проживає там з іншим чоловіком. В грудні 2022 року відповідачка приїздила до України з дітьми та мала намір залишити обох дітей проживати з позивачем, проте, згодом вирішила тимчасово, забрати доньку проживати з нею до Німеччини. Син сторін залишився проживати з позивачем, та на даний час саме позивач піклується про нього. Зважаючи на ці обставини позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо та просить суд розірвати шлюб. Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін, то вказане питання між сторонами у добровільному порядку не вирішено, оскільки відповідачка відмовляється від будь-яких розмов що стосуються визначення місця проживання дітей, порядку їх утримання та виховання.

Підставою для звернення до суду із вимогою про визначення місця проживання дітей сторін є те, що під час тимчасового повернення дружини до України влітку 2022 року, вона мала намір залишити обох дітей з позивачем, проте донька була категорично незгодна залишитися з позивачем в Україні, агресивно поводилася по відношенню до позивача, і відповідачка прийняла рішення про те, що донька тимчасово буде проживати з нею в Німеччині, а згодом повернеться до України для проживання з батьком. Адресу проживання відповідачки в Німеччині позивач не знає, оскільки його спілкування та спілкування сина сторін з відповідачкою проходить за допомогою відеозв`язку.

На підтвердження зазначеного, позивачкою восени 2022 було подано до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ( справа №216/5937/22 суддя Цимбалістенко В.О.) позов про розірвання шлюбу в якому остання, крім вимоги про розірвання шлюбу, ставила вимогу про залишення спільних дітей та утриманні саме з батьком, проте ухвалою суду від 12.01.2023 позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду за заявою ОСОБА_2 . Причини за яких відповідачка на тот момент відмовилася від своїх позовних вимог позивачу не відомі. У зв`язку із психологічним станом доньки сторін, яка категорично не бажала залишатися проживати разом з позивачем, а бажала мешкати разом з матір`ю, позивач також вважає, що донька повинна залишитися проживати з матір`ю, оскільки на даний час вона дуже прив`язана до неї психологічно та вирішення питання про її повернення зараз в Україну може негативно сказатися на її подальшому психологічному стані.

Позивач просить суд під час вирішення питання що до місця проживання дітей, врахувати, що особисто він офіційно працевлаштований та працює на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ІННОВАЦІЇПРОЕКТ», має постійний заробіток, позитивно характеризуюся за місцем проживання, не зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами. Крім того зазначає, що його мати на даний час допомагає йому виховувати його сина та свого онука, наразі позивач став у чергу на влаштування сина у приватний дитячий садочок, увесь свій вільний час приділяє увагу розвитку та піклуванню про сина. Просить суд урахувати, що під час вирішення питання що до місця проживання дітей, мова не йде про розлучення сторін як батька та матері із їх спільними дітьми, вважає, що в майбутньому обмежень щодо спілкування між дітьми та батьками не буде, і вони з відповідачкою, як батьки своїх дітей зможуть реалізувати своє право на турботу відносно дітей та брати участь у їх вихованні.

Просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 30.08.2014 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 739. Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 за його фактичним місцем проживання. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 за місцем фактичного її проживання.

Сторони по справі, кожний окремо, в судове засідання не з`явилися, надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач свій позов підтримує, а відповідачка позов визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування Юрік М. С. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, предоставила суду висновок щодо можливості визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , акт обстеження умов проживання, пояснення обох сторін по справі, наданих службі у справах дітей, документи на підтвердження місця роботи та заробітної плати позивача, побутову характеристику на ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

30 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 739, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

В період шлюбу у сторін народилися діти: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких в свідоцтві про народження записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

На даний час донька разом із відповідачкою проживають за межами України, а син проживає з позивачем за адресою його фактичного проживання, що підтверджується довідкою з місця проживання від 04.01.2023 року.

Сторони по справі фактично припинили підтримувати шлюбні відносини, не мешкають однією родиною, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, обидва не бажають зберігати свій шлюб, відповідачка перебуває у нових відносинах з іншим чоловіком, з яким бажає створити шлюб на території Федеративної Республіки Німеччина.

Згідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому районної у місті ради ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 року встановлено наступне:

Гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У лютому 2022 року, у зв`язку з воєнними діями на території України, гр. ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми виїхала за кордон. Проте, у грудні 2022 року гр. ОСОБА_2 передала малолітнього сина, ОСОБА_5 , на виховання батькові, гр. ОСОБА_1 .

Гр. ОСОБА_2 надала до служби у справах дітей виконкому районної у місті ради пояснення, що між нею та чоловіком, ОСОБА_1 , досягнуто домовленість про визначення місця проживання дітей, а саме: малолітньої доньки - з нею, малолітнього сина - з батьком. Така домовленість не суперечить вимогам частини першої статті 160 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Станом на 07.02.2023 гр. ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою, ОСОБА_6 , проживає на території Федеративної Республіки Німеччина.

Гр. ОСОБА_1 разом з малолітнім сином, ОСОБА_7 , проживає у будинку АДРЕСА_1 , в якому для дитини створені належні умови для життя, виховання і розвитку.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України, виконком районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає, що малолітній ОСОБА_4 може проживати, як з батьком, ОСОБА_1 , так і з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання підтверджено факт проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , умови для життя, виховання і розвитку дитини належні.

Згідно наказу 14к від 26.12.2022 року ТОВ «АТЗ-Дістрибьюшн», довідки від 03.02.2023 року за вих. № 03/02-23 від ТОВ «Будівельна фірма іноваціїпроект», вбачається, що позивач постійно працює та має стабільний дохід.

З вищезазначених документів вбачається, що позивач офіційно працевлаштований та працює на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА ІННОВАЦІЇПРОЕКТ», має постійний заробіток, позитивно характеризуюся за місцем проживання, не зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, а отже враховуючи, обставини які склалися в ашій родині на даний час вважаю за можливим визначити місце проживання нашого сина зі мною за адресою нашого фактичного проживання: АДРЕСА_1 . Моя мати на даний час допомагає мені виховувати мого сина, наразі я став у чергу на влаштування сина у приватний дитячий садочок. Увесь свій вільний час я приділяю увагу розвитку та піклуванню про сина.

Побутова характеристика на ОСОБА_8 також позитивна.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім*я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до положень ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Статтею 51 Конституції України та згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із ч. 7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. ст. 1,17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції.

Згідно ст.141 СК України мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

За частиною першою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Більш того, виходячи з положень ст. ст. 157,181 СК України той з батьків хто проживає окремо зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.

За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що розлад у сім`ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та їх дітей, оскільки їх повноцінний розвиток і виховання у сім`ї, де відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти, є неможливим, а тому позов що до вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Що до вимог позивача про визначення місця проживання дітей сторін, суд також вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 за його фактичним місцем проживання. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 за місцем фактичного її проживання.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідачки на його користь жодних судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 133, 141, 197, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 24, 56, 104,110, 112, 113, 160, 161 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконком Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 30.08.2014 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 739, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище набуте у шлюбі « ОСОБА_9 ».

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 за його фактичним місцем проживання.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 за місцем фактичного її проживання.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський Апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса електронної пошти відсутня, моб. телефон НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ID-картка НОМЕР_4 , орган, що видав 1231, дата видачі 07.07.2021, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання невідоме, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_7 моб.телефон НОМЕР_6

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконком Центрально-Міської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування,

адреса місцезнаходження: вул. Свято-Миколаївська, 27 м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 50000.

Суддя М. В. БУТЕНКО