Справа № 677/1674/20
Провадження № 2/677/3/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Владюк Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача акціонерне товариство «Ідея Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанси», про визнання права спільної сумісної власності, розподіл спільного майна подружжя,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду уточнила, у якій просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та грошові зобов`язання за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року № Z75.22376.004907144, від 10 травня 2019 року № Р20.22376.005244435, від 27 грудня 2019 року № Z75.22376.006147760, укладеними між ОСОБА_1 і акціонерним товариством «Ідея Банк», та за договором № 591058850 від 10 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Альфа-банк»; провести поділ спільно нажитого майна подружжя автомобіль марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та грошові зобов`язання за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року № Z75.22376.004907144, від 10 травня 2019 року № Р20.22376.005244435, від 27 грудня 2019 року № Z75.22376.006147760, укладеними між ОСОБА_1 і акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі АТ «Ідея Банк», та за договором № 591058850 від 10 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Альфа-банк» (надалі АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанси» (надалі - ТОВ «ФК «Еліт фінанси»), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці як спільне майно подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що з 14 лютого 2018 року року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у сторін народилося четверо дітей. 10 березня 2021 року шлюб між ними розірвано, про що постановлено рішення Красилівського районного суду. Перебуваючи в шлюбі, під час спільного проживання у лютому 2019 року, був придбаний автомобіль марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , з іноземною реєстрацією, вартістю 33 925,04 грн. (1105 євро 73 євро центів). За їхньою спільною домовленістю оформлення придбаного автомобіля проводилося на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Придбаний автомобіль знаходився на іноземній реєстрації і для його експлуатації необхідно було провести розмитнення і державну реєстрацію автомобіля. За їхньою спільною домовленістю в інтересах сім`ї нею 12 лютого 2019 року був укладений кредитний договір № Z75.22376.004907144 із АТ «Ідея Банк», за умовами якого був наданий кредит в сумі 49 999,00 грн. Кредитні кошти в сумі 49 999,00 грн. були використані за домовленістю між ними і в інтересах сім`ї для проведення платежів, пов`язаних із розмитненням придбаного автомобіля і проведення його державної реєстрації 19 березня 2019 року. Так всього було сплачено ними коштів в сумі 78 200 грн., із яких 58 083,26 грн. митних платежів. Тому вони разом витратили всі наявні у них грошові заощадження. В послідуючому, з метою виплати взятого кредиту, в банку за кредитним договором від 12 лютого 2019 року, за домовленістю між ними, діючи в інтересах сім`ї, нею 10 травня 2019 року був укладений кредитний договір № Р20.22376.005244435 із АТ «Ідея Банк», за умовами якого банком був наданий кредит в сумі 46 000,00 грн., які були витрачені на виплату кредитної заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2019 року та на матеріальне забезпечення членів їхньої сім`ї. На той час в них на утриманні знаходилося четверо дітей, і для належного їх забезпечення були необхідні зазначені кошти. Вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною і не працювала. Відповідач періодично працював на різних роботах за кордоном і матеріально сім`ю не забезпечував. Придбаний автомобіль є семимісним і був придбаний для використання в інтересах сім`ї і для забезпечення потреб всіх її членів. Також, за домовленістю між ними в інтересах сім`ї, 27 грудня 2019 року нею був укладений кредитний договір № Z75.22376.006147760 із АТ «Ідея Банк», за умовами якого банком був наданий кредит в сумі 25 000,00 грн., які були витрачені на часткову виплату кредитних зобов`язань за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року і 10 травня 2019 року, та на матеріальне забезпечення членів сім`ї. Крім того, 10 жовтня 2019 року в інтересах сім`ї і за домовленістю між ними , нею був укладений кредитний договір із АТ «Альфа-банк», за умовами якого банком був виданий кредит в сумі 24 980,00 грн., які були витрачені в інтересах сім`ї і на її матеріальне забезпечення. Ними в період шлюбу проводилися виплати кредиторам за кредитними договорами, але після розірвання шлюбу вони припинилися, оскільки відповідач відмовився від солідарної вплати заборгованості за вказаними договорами, а вона, у зв`язку із важким матеріальним становищем, не могла самостійно проводити такі виплати. Всього грошові зобов`язання за кредитними договорами становить 149 856,08 грн. Придбаний автомобіль, зареєстрований на ім`я відповідача, знаходиться у його володінні і згоди щодо його спільного використання і розпорядження ним між ними не досягнуто. Тому вона вважає, що спірний автомобіль, а також грошові зобов`язання за кредитними договорами є об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідач відзив на позов не подав.

В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій вимоги позову підтримав, справу просив розглянути у його та позивача відсутність.

Відповідач в судове засідання в черговий раз не з`явився, будь-яких заяв, клопотань до суду не подав, причину неявки суду не повідомив, в зв`язку з чим розгляд справи проводиться у його відсутності, разом з тим в матеріалах справи наявна письмова заява відповідача, подана попередньому складу суду про часткове визнання позову.

Представник третьої особи АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи ТОВ «ФК «Еліт фінанси» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2018 року. Від шлюбу сторони мають четверо дітей. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, сторонами було придбано автомобіль марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , з іноземною реєстрацією, та який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Всього було сплачено ними коштів в сумі 78 200 грн., із яких 58 083,26 грн. митних платежів. Оскільки придбаний автомобіль знаходився на іноземній реєстрації і для його експлуатації необхідно було провести розмитнення і державну реєстрацію, між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Z75.22376.004907144 від 12 лютого 2019 року, за умовами якого було надано кредит в сумі 49 999,00 грн.

10 травня 2019 року був укладений кредитний договір № Р20.22376.005244435 із АТ «Ідея Банк», за умовами якого банком був наданий кредит в сумі 46 000,00 грн., які були витрачені на виплату кредитної заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2019 року та на матеріальне забезпечення членів їхньої сім`ї.

27 грудня 2019 року нею був укладений кредитний договір № Z75.22376.006147760 із АТ «Ідея Банк», за умовами якого банком був наданий кредит в сумі 25 000,00 грн., які були витрачені на часткову виплату кредитних зобов`язань за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року і 10 травня 2019 року, та на матеріальне забезпечення членів сім`ї.

10 жовтня 2019 року в інтересах сім`ї і за домовленістю між ними , нею був укладений кредитний договір із АТ «Альфа-банк», за умовами якого банком був виданий кредит в сумі 24 980,00 грн., які були витрачені в інтересах сім`ї і на її матеріальне забезпечення.

Під час шлюбу сторонами проводилися виплати за кредитними договорами, після розірвання шлюбу 10 березня 2021 року виплати припинилися, оскільки відповідач відмовився від солідарних виплат. Всього заборгованість за кредитними договорами станом на 06 вересня 2022 року становить 149 856,08 грн.

На час розгляду справи у суді автомобіль марки «Renauit espase», д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_2 та перебуває в його особистому користуванні.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі № 638/1962/17 (провадження № 61-25286св18), постанові від 06.03.2019 року у справі № 754/11103/16-ц (провадження №61-28144св18), постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц (провадження № 61-26356св18), постанові від 17.04.2019 року у справі № 631/1982/16-ц (провадження №61-36690св18), постанові від 10.10.2019 року у справі № 607/2831/16-ц (провадження № 61- 27855св18) тощо.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У ч. З ст.61 СК України зазначається: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за ним договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У судовій практиці неодноразово висвітлювалась позиція, відповідно до якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дають змогу надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, уможливлює надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанови Верховного Суду України у справі № 6- 7цс13, справі №6-264цс15).

У цьому випадку для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного з подружжя в рахунок погашення кредитних зобов`язань (постанова Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі № 367/7110/14-й, провадження № 61 -12957св. 19). Окрім цього, потрібно визначити, яка частини кредиту погашена за час шлюбу, а також, яка частина кредитних коштів повернута самостійно відповідачем і яка частина зобов`язань перед банком залишається непогашеною, визначити розмір спільного боргу та здійснити розподіл майна з його урахуванням (постанова Верховного Суду від 06.03,2019 року у справі № 754/11103/16-ц (провадження № 61 -28144св 18).

Однак у цьому контексті Верховний Суд зазначає, що «наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сімї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним, із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язаньне мають правового значення, оскільки в розумінні вимог ст. 57 СК України, спірний автомобіль не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Верховний Суд указує, що суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сімї, підлягає поділу між ними врівних частинах» (постанова Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19).

Належність майна, отриманого внаслідок укладення одним із подружжя кредитного договору, договору позики тощо, до спільної сумісної власності подружжя може зумовлювати виникнення в іншого з подружжя також й обов`язку щодо солідарного задоволення перед кредитором, узятих іншим із подружжя грошових зобов`язань. Зі змісту ч. 4 ст. 65 СК України вбачається, що такий договір створюватиме обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, буде використане в інтересах сім`ї. Окрім цього, ч. 2 ст. 73 СК України передбачає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї й одержане за договором використано на її потреби.

У разі ж, коли кредитне зобов`язання виникло під час шлюбу, але його виплата була здійснена вже після припинення шлюбних відносин за рахунок особистих коштів одного з колишнього подружжя, Верховний Суд вважає, що відповідно до змісту ст.ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина вартості сплаченої суми припадає на частку іншого з колишнього подружжя (постанова Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 638/9020/14 (провадження № 61-17269св18).

Встановивши, що кошти за укладеними під час шлюбу договорами кредитів сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на переоформлення автомобіля і для потреб сім`ї, та взявши до уваги те, що заборгованість за кредитним договором під час перебування сторін у шлюбі погашалася щомісячно, суд дійшов висновку про визнання відповідача солідарним боржником.

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 77, 78, 79, 80ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Придбане під час перебування сторін у шлюбі рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на якого воно зареєстровано, суду не надано. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача до суду, що кредитні договора укладалися позивачем не в інтересах сім`ї, а на власні потреби, не надходило.

Враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти, у тому числі кредитні кошти. Також судом враховано презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була.

На підставі викладеного та керуючись 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та грошові зобов`язання за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року № Z75.22376.004907144, від 10 травня 2019 року № Р20.22376.005244435, від 27 грудня 2019 року № Z75.22376.006147760, укладеними між ОСОБА_1 і акціонерним товариством «Ідея Банк», та за договором № 591058850 від 10 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Альфа-банк».

Провести поділ спільно нажитого майна подружжя автомобіля марки «Renauit espase», 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , по 1/2 частці як спільне майно подружжя.

Визнати заборгованість за кредитними договорами від 12 лютого 2019 року № Z75.22376.004907144, від 10 травня 2019 року № Р20.22376.005244435, від 27 грудня 2019 року № Z75.22376.006147760, укладеними між ОСОБА_1 і акціонерним товариством «Ідея Банк», та за договором № 591058850 від 10 жовтня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Альфа-банк» - спільним боргом подружжя, а ОСОБА_2 солідарним боржником по цим грошовим зобов`язанням.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ..

Третя особа акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄДРОУ 19390819.

Третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанси», місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Гладій