справа № 179/1070/21
провадження № 4-с/179/1/23
У Х В А Л А

09 лютого 2023 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

за участю

представника скаржника Бабенко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Скаржник посилається на те, що 08 листопада 2021 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області (цивільна справа № 179/1070/21) було постановлено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 (далі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомир-Транс» (далі Відповідач) було задоволено частково, а саме: поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомир-Транс» та зобов`язати ТОВ «Автомир-Транс» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дане рішення було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року.

26.05.2022 року представником стягувача ОСОБА_1 (адвокатом Бабенко О.) до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було подано заяву про відкриття виконавчого провадження про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у примусовому порядку.

20.06.2022 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Малою Іриною Миколаївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69257350 на підставі виконавчого листа № 179/1070/21 виданого 06.05.2021 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, яку було направлено на адресу боржника ТОВ «Автомир-Транс».

05.07.2022 року на адресу Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла відповідь ТОВ «Автомир-Транс» вих. № 3006/22 від 30.06.2022 року, в якій зазначено: «Виходячи з приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, а також зважаючи на висновки Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2021 року по справі № 179/1070/21 (на підставі якого відкрито виконавче провадження), визнавши незаконним звільнення ОСОБА_1 , суд постановив нарахувати саме суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до змісту вищевказаного рішення суду, вимушеним прогулом є два робочі дні 23 та 24 червня 2021 року, бо включно по 22.06.2021 року ОСОБА_1 товариством було виплачено заробітну плату, а починаючи з 25.06.2021 року у зв`язку з його переходом на військову службу за контрактом норма ч.2 ст. 235 КЗпП України вже не може застосовуватися, адже при таких правовідносинах застосовуються вже положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, відповідно до якої за працівником зокрема зберігається середній заробіток за час проходження військової служби за контрактом. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України.». Зокрема у вказаній відповіді відобразили розрахунок, який здійснили на депозитний рахунок виконавчої служби, а саме: кількість робочих днів у червні 2021 року 20.

Середній місячний заробіток у червні 2021 року на день: 6500 грн. /20= 325 грн. Сума середнього заробітку, що підлягає нарахуванню ОСОБА_1 згідно рішення суду (за 23 та 24 червня 2021 року): 2 робочі дні х 325 = 650 грн.

Сума середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно рішення суду (за 23 та 24 червня 2021 року) після вирахування податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%): 650 - (650 х 18%) - (650 х 1,5%) = 523,25 грн. Виплата вищевказаної нарахованої суми здійснена на рахунок Державної казначейської служби, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Однак, боржником ТОВ «Автомир-Транс» рішення суду трактоване на власний розсуд враховуючи те, що воно здійснило виплату лише за два робочі дні, в той час, як вимушений прогул ОСОБА_1 на момент постановлення судом рішення становить 93 робочі дні, зокрема: Червень 2021 року 2 робочі дні; Липень 2021 року 22 робочі дні; Серпень 2021 року 21 робочий день; Вересень 2021 року 22 робочі дні; Жовтень 2021 року - 20 робочих днів; Листопад 2021 року 6 робочих дні (08.11.2021 року постановлено рішення суду).

Враховуючи середньоденний заробіток ОСОБА_1 325 грн. х 93 робочі дні = 30 225 грн. 19,5% податку на доходи фізичних осіб, сума виплати становить 24 331,13 грн.

В свою чергу державний виконавець Мала Ірина Миколаївна, замість того, щоб звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, 05.07.2022 року виносить постанову про закриття виконавчого провадження № 69257350 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Про існування постанови про закриття виконавчого провадження стало відомо 10 січня 2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відповідною заявою.

На підставі наведеного, скаржник звертається до суду та прохає визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Малої Ірини Миколаївни про закриття виконавчого провадження № 69257350 від 05.07.2022 року.

Представник скаржника (стягувача) в судовому засіданні підтримала вимоги скарги, посилаючись на викладені обставини.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на скаргу в якому прохав розгляд справи проводити без його участі. Крім того, державний виконавець заперечив проти вимог скарги, зазначивши, що у виконавчому провадженні виконано всі необхідні виконавчі дії виконано в повному обсязі. Державний виконавець зазначив, що оскаржують ся дії державного виконавця, які пов`язані з інтересами боржника за виконавчим провадженням ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС», однак боржника не залучено до участі у справі.

Дослідивши зміст скарги, відзив на скаргу, матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити за наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Дана норма кореспондується статті 74 Закону, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог, у відповідності до пунктів 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Виходячи з вимог процесуального законодавства вбачається, що відповідач, який на стадії виконання судового рішення є боржником не залучений скаржником (стягувачем) до участі у справі, і скаржник (стягувач) не заявляє клопотання про його залучення, суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі в справі боржника.

Натомість правовим наслідком незалучення до участі у справі боржника є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особа не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на його права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

На порушення наведених вище приписів процесуального закону та принципів процесуального законодавства, скаржником (стягувачем) не залучено до участі у справі боржника, незважаючи на те, що оскаржуване рішення державного виконавця прийнято у рамках виконавчого провадження, боржником у якому є ТОВ «АВТОМИР-ТРАНС», а тому, результат розгляду даної справи безпосередньо вплине на його права та інтереси як учасника виконавчого провадження.

Судом встановлено, що скаргу на дії державного виконавця пред`явлено без залучення боржника, клопотання скаржника про залучення боржника до суду не надходило, у зв`язку із чим вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 258-260, 451 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 14 лютого 2023 року.

Суддя Т.А. Ковальчук