ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Харків

справа № 643/23220/21

провадження № 22-ц/818/192/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Профіт Капітал"

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія" Профіт Капітал", третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2022 року, у складі судді Скотар А.Ю.,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Профіт Капітал", третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем № 6449 від 20.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 39947,95 грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн та 454,00 грн, а всього 1362,00 грн. У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти нову постанову, якою в цій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути з ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на його користь судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу прийняте з неправильним застосуванням судом норм процесуального та матеріального права, при цьому суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, а тому рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи та посилання на норми чинного законодавства, що зазначені ним у позовній заяві відповідно до висновків Верховного Суду. Таким чином, просить переглянути справу з урахуванням його правової позиції визначеної у позовній заяві та висновками Верховного суду, чого не було зроблено судом першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто, оцінюючи докази і доводи сторін щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд вважає, що позивачем не доведено їх понесення, оскільки витрати на правничу допомогу за договором сплачені не ОСОБА_2 , а іншою особою ОСОБА_3 .

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З вимог позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він заявив про понесенні ним витрати на професійну правничу допомогу та їх орієнтовний попередній розрахунок на день звернення до суду із позовом складав 5 000,00 грн, які позивач і просив стягнути на його користь з відповідача. Відповідні копії підтверджуючих документів були надані позивачем разом з позовною заявою.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У даній справі встановлено, що в інтересах позивача діяв адвокат Калінін С.К. згідно із укладеним договором про надання правової допомоги від 10.11.2021 року №б/н /21 та на підставі ордеру від 23.12.2021 року: ВІ № 1070935.

До позовної заяви позивачем на підтвердження понесених судових витрат, було додано: договір про надання правової допомоги від 10.11.2021 року №б/н/21; Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 10.11.2021 року ; копію «рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди)»; копію меморіального ордеру про сплату гонорару (частково) за договором № б/н/21 від 10.11.2021 року ( ОСОБА_1 ) на суму 1 000,00 грн; копію меморіального ордеру про сплату гонорару (частково) за договором № б/н/21 від 10.11.2021 року ( ОСОБА_1 ) на суму 800,00 грн; Додаток №2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 10.11.2021 року АКТ виконаних робіт (наданих послуг) від 23.12.2021 року; копію меморіального ордеру про сплату гонорару (частково) за договором № б/н/21 від 10.11.2021 року ( ОСОБА_1 ) на суму 1 400,00 грн; копію меморіального ордеру про сплату гонорару (частково) за договором № б/н/21 від 10.11.2021 року ( ОСОБА_1 ) на суму 1 800,00 грн (а.с.7;17-23;46-47).

Відповідно до Акта виконаних робіт (наданих послуг) від 23 грудня 2021 року сторонами визначено, що вартість робіт складається з: вивчення документів, консультація клієнта щодо захисту його прав, а саме за рішенням суду про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором з терміном виконання-1 год 30 хв та вартістю 500 грн; складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 19.11.2021 року з терміном виконання - 1 год 30 хв(2 стор) та вартістю 500,00 грн; аналіз та узагальнення практики Верховного Суду щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з терміном виконання - 1 год 30 хв(2 стор) та вартістю 500,00 грн; складання, оформлення (друк, посвідчення копій для суду та учасників справи), подання до Московського районного суду м. Харкова позовної заяви в інтересах клієнта до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Х/обл. Богатиренко А.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з терміном виконання - 8 год(7 стор) та вартістю 2 500,00 грн; складання, оформлення (друк), подання до Московського районного суду м. Харкова заяви про забезпечення позову від 23.12.2021 року з терміном виконання - 4 год (4 стор) та вартістю 1 000,00 грн.

Із викладеного вбачається, що заявник дотримався порядку подання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу та здійснив це у відведені строки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу з підстав не доведеності їх понесення, оскільки витрати на правничу допомогу за договором сплачені не особисто ОСОБА_2 , а іншою особою ОСОБА_3 , порушив права позивача на відшкодування судових витрат, не зважаючи на те , що останній підтвердив такі витрати належними та допустимими доказами, оскільки в меморіальних ордерах, які знаходяться в матеріалах справи, чітко зазначено, що відповідні кошти сплачені у якості гонорару за договором № б/н/21 від 10.11.2021 року з ОСОБА_1 , що підтверджується наданими ОСОБА_1 доказами. Всупереч вимогам закону суд першої інстанції не застосував до даних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу підлягає скасуванню з задоволенням цих вимог у повному обсязі.

Що стосується посилання відповідача щодо безпідставності та відсутності достатніх та належних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку що подані заперечення ТОВ «ФК «Профіт Капітал» щодо незгоди з розміром адвокатської винагороди є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000,00 грн із задоволенням цих вимог.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції від 23 лютого 2022 року колегія суддів скасовує в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу ( правову ) допомогу та стягує з ТОВ «ФК « Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 5 000 грн, у рахунок відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст виготовлено 22 лютого 2023 року.