П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/25405/21

Провадження № 22-ц/4815/154/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) ухвалено:

о 14 год. 36 хв. 27 вересня 2022 року

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 29 вересня 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Майданік В.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна;

представники учасників справи:

позивача адвокат Філатова Алла Валеріївна;

відповідача адвокат Якобчук Павло Олександрович;

за участі: представника відповідача адвоката Якобчука Павла Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Філатової Алли Валеріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Галина Іванівна; про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І.; про усунення від права на спадкування після смерті матері сторін ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у виді частки квартири АДРЕСА_1 та ціла частка (100%) у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідач протягом семи років проживав разом з батьком, не підтримуючи зі спадкодавцем родинних зв`язків, не допомагаючи їй і не піклуючись про неї. Спілкування між ними обмежувалося короткочасними відвідуваннями не частіше одного разу на три місяці впродовж останніх двох років. У зв`язку з захворюванням спини, яке мати набула у 2021 році внаслідок ускладення хвороби Covid-19, їй було рекомендовано провести хірургічне операційне втручання. Тому позивач виїхав за кордон на заробітки, а отримувані грошові кошти передавав на оплату харчування, придбання лікарських препаратів, операції тощо. Лише незабаром до смерті спадкодавця на його прохання відповідач почав доглядати за спадкодавцем, з огляду на що перемістив її до свого місця проживання у с. Оржів Рівненського району Рівненської області, де вона й померла і була похована. Незважаючи на те, що позивач повністю оплатив обряд поховання, усі правовстановлювальні документи ОСОБА_2 тримає у себе і він же одержав свідоцтво про її смерть. Тому вважає, що відповідач навмисно ухилився від догляду за матір`ю, а після смерті незаконно заявив про своє право на частку у спадковому майні, що суперечить волі спадкодавця.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 вересня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І.; про усунення від права на спадкування.

У поданій через свого представника адвоката Філатову А.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, а позов задовольнити повністю.

Обгрунтовуючи її, покликається на хибність висновків суду про недоведеність позивачем безпорадного стану спадкодавця. Зокрема, зазначалося про те, що наданими доказами, а саме копіями медичних карток спадкодавця №№2922, 103441 та епікризом (а.с. 92-зв.), підтверджено факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу і потребу у допомозі відповідача, який в той момент міг її надавати.

Заявник звертає увагу, що судом помилково оцінені і докази про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, оскільки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підтвердили конкретних обставин допомоги ОСОБА_2 для своєї матері. Ці свідки не були присутні при будь-яких подіях, що могли б свідчити про спірні правовідносини, а їхні показання зводилися до посилань на розмови із відповідачем. При цьому жодного чеку, квитанції про оплату медикаментів чи про будь-яку іншу матеріальну допомогу він не надав та не зміг пояснити їх наявність чи відсутність. Також він не переймався тим, що спадкодавець проживала як одинока особа, тоді як ОСОБА_1 з метою надання їй матеріальної допомоги виїхав за кордон і працював, фактично утримувавши матір та за власний рахунок сприяючи придбанню лікарських засобів.

Окрім того, відповідач особисто жодного разу не був присутній у судовому засіданні, не давав особистих пояснень, що свідчить про відсутність у нього будь-якої інформації на спростування заявлених вимог позивачем.

Не погоджується і з використанням судом як доказів скриншотів із мобільного додатку-месенджера Viber, що покладено в основу оскаржуваного рішення, адже ці документи не містять жодних відомостей з приводу спірних прав та обов`язків, а також, що стосуються переписки саме відповідача зі спадкодавцем. Посилається також на те, що протягом семи років ОСОБА_2 проживав разом з батьком, а з матір`ю практично не спілкувався і не підтримував відносин. Тому припускає, що матір`ю у переписці через мобільний додаток-месенджер Viber він міг називати і жінку, з якою мешкав батько сторін. Більше того, безпосередньо у судовому засіданні телефонний апарат відповідача з відповідною перепискою не оглядався.

Вважає, що врахування судом лише доказів ОСОБА_2 із залишенням без відповідної правової оцінки доказів заявника порушує принципи змагальності, диспозитивності цивільного судочинства та ухвалення справедливого рішення у справі. Ці критерії зафіксовані у ст. 129 Конституції України, у справах Європейського суду з прав людини "Салов проти України" (заява №65518/01, п. 87) та "Лазаренко проти України" (№70329/12, п. 37), ст.ст. 12, 13 ЦПК України, постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц, від 29 липня 2021 року у справі №279/4297.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності об`єктивних та переконливих доказів про наявність у спадкодавця безпорадного стану, ухилення ОСОБА_2 від надання матері допомоги при можливості її надання, потребу ОСОБА_3 у допомозі саме від відповідача, а також, що спадкодавець мала потребу у постійному сторонньому догляді.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами визнаються, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами, а ОСОБА_3 - їхньою матір`ю.

З виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №2922 (385541) видно, що ОСОБА_3 з 05 квітня 2021 року по 09 квітня 2021 року перебувала в Обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології, де їй було проведено операцію "Цементна вертебропластика тіл L1-L2 хребців".

Відповідно до виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №163441 з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві "Рівненська обласна клінічна лікарня" в Обласному центрі захворювання крові та коагулопатій.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що також не заперечується учасниками справи та їх представниками, і підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим того ж числа Виконавчим комітетом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області серії НОМЕР_1 , актовий запис №106.

Вважаючи, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування як спадкоємець першої черги за законом, оскільки він, як син спадкодавця, проживав окремо він неї, заінтересованості її життям та здоров`ям не проявляв, бувши обізнаним про стан здоров`я матері, не виконував своїх обов`язків, передбачених сімейним законодавством, у грудні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з відповідним позовом до ОСОБА_2 .

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано залишив вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно із cт.ст. 1216, 1217, 1218, ч. 5 ст. 1224 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17 (провадження № 61-12894св20), вбачається, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Перевіреною та оціненою сукупністю доказів у справі встановлено, що позивачем не надано відповідних засобів доказування про те, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, про те, що ОСОБА_2 відмовився надавати допомогу ОСОБА_3 , а також про те, що вона потребувала допомоги саме від відповідача, а він, ухиляючись від цього, її не надавав.

Поготів, ОСОБА_1 сам визнав, що звертався до відповідача з приводу надання допомоги спадкодавцю і він погодився, змінивши місце проживання матері на фактичне разом із собою в іншому населеному пункті, надаючи їй необхідну допомогу та утримуючи до дня її смерті.

Норма частини першої ст. 82 ЦПК України вказує, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, внаслідок відсутності належних і допустимих доказів щодо обставин, які входять до предмета доказування, правильним є висновок про недоведеність позивачем того, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, потребувала тривалого догляду та допомоги саме від ОСОБА_2 , тоді як відповідач умисно ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із її безпорадним станом.

Тому в задоволенні вимог позивача обгрунтовано відмовлено відповідно до положень матеріального і процесуального законодавства та з урахуванням повно і правильно з`ясованих обставин справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове незастосування судом норм матеріального права, які підлягали до застосування, то з ними погодитися неможливо через правильність висновків суду при оцінці спірних правовідносин.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про помилковість тверджень суду щодо відсутності безпорадного стану у ОСОБА_3 , адже на підставі наданих доказів з`ясовано, що спадкодавець не перебувала у такому стані і не потребувала необхідної саме від відповідача допомоги.

Не можна погодитися і з посиланнями заявника на недодержання судом норм процесуального права.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Між тим, будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, матеріали справи не містять, заявником представлено не було, а апеляційним судом їх не було здобуто.

При цьому відсутні й обставини порушення норм процесуального права, які спонукали би до обов`язкового скасування судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Інші аргументи апеляційної скарги колегія суддів також вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому в разі задоволення вимог позивача суб`єктивні цивільні права відповідача очевидно порушувалися б, що суперечить меті цивільного судочинства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Філатової Алли Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

В.В.Майданік

Повний текст постанови складено: 21.02.2023