Справа № 357/9091/22
Провадження № 2/357/644/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

08 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.11.2020 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки та письмового договору без нотаріального посвідчення. Відповідно до даного договору відповідачка отримала у позику 98841,60 грн., що за курсом продажів доларів США було еквівалентно 3456 доларів США , строком до 26.11.2022 року. Позичальник зобов`язалася повертати борг частинами, згідно встановленого договором графіку, в гривневому еквіваленті. Станом на 23.09.2022 року відповідачка свої зобов`язання не виконала, має місце прострочене зобов`язання, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 109067 грн., з яких : залишок боргу за договором в сумі 55693 грн., та неустойка в розмірі 0,9 % за кожен день простроченої заборгованості, тобто за 60 днів, з 27.12.2021р. по 24.02.2022 р., нарахована на суму позики 98841,60грн, що становить 53374,46 грн.. Також, позивач просить відшкодувати йому судові витрати.

07.11.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження.

29.11.2022 року, 05.01.2023 року представник позивача направляв суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції .

Ухвалами судді від 29.11.2022р. та 09.01.2023 р. зазначені клопотання про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», були задоволені (а.с. 29-30, 41-42).

08.02.2023року представник позивача направив суду клопотання про долучення доказів (а.с.50)

Представник позивача, адвокат Плачинда К.О., в судовому засіданні підтримав позов.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, за останнім відомим місцем реєстрації її проживання, відзиву чи заяв/клопотань суду не направляла.

З урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного .

Судом встановлено, що 26.11.2020 року відповідачка ОСОБА_2 одержала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 98841,60 грн., що на той час, за курсом АТ КБ «Приватбанк», становило 3456 доларів США. Відповідачка зобов`язалася повернути борг до 26.11.2021 р., частинами, згідно встановленого Графіку повернення коштів. Також, позичальник зобов`язалася, в разі прострочення виконання зобов`язання, виплатити неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Наведене підтверджено власноручною розпискою відповідачки та письмовим Договором позики №26/11/20-2, копії яких приєднані до матеріалів справи (а.с.6, 8-9).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суду надана позивачем розписка і письмовий договір в підтвердження того, що відповідач взяла у позивача в борг кошти в сумі 98841,60 грн., що було еквівалентно 3456 дол. США, на рік, з кінцевим терміном повернення 26.11.2021 року.

У наданій до суду розписці і письмовому договорі позики №26/11/20-2 зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку зобов`язалася повернути відповідачка, строк і порядок виконання зобов`язання та особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики та розписка і договір позики свідчать про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

В договорі сторони погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки передбачені Договором буде 3456 дол.США за курсом АТ КБ «Приватбанк», на дату здійснення платежу. Позика є безпроцентною (п.1 Договору позики № 26/11/20-2).

А тому, суд вважає, що стягнення боргу має відбуватися саме в тій валюті в якій було надано позику, і в якій частково було вже виконано зобов`язання, тобто в гривнях, що відповідає доларовому еквіваленту на день стягнення боргу.

Сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором (п.7 Договору позики).

Сторони договору позики встановили та погодили Графік повернення позичальником грошових коштів (п.5 Договору).

Пунктом 9 Договору позики №26/11/20-2 сторони погодили, що у разу прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним Договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тому укладення договору де сторони погодили виконання договірних зобов`язань в гривнях, що еквівалентні іноземній валюті долару США, не суперечить чинному законодавству.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 27.12.2021р. відповідачка не виконала своїх зобов`язань та має заборгованість за тілом кредиту в сумі 55693 грн. Лист-повідомлення з вимогою про повернення боргу, відповідачкою було залишено без задоволення.

Проаналізувавши надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, за яким існує заборгованість 55693 грн., що на день звернення до суду з даним позовом, еквівалентно 1342 дол. США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк». Отже, умови договору позики відповідачка не виконала та жодних доказів, в спростування такого висновку суду не було надано.

В зв`язку з простроченням позичальником виконання свого зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідачки неустойку, нарахування якої передбачено Договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України).

Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд вважає, що підлягає до часткового задоволення позовна вимога про стягнення з відповідачки на користь позивача суми неустойки , згідно п.9 Договору позики №26/11/20-2.

Суд критично оцінює наданий позивачем розрахунок суми неустойки (а.с.10).

Так, позивач, користуючись своїм правом, бажає зменшити розмір неустойки, з 1% на 0,9%, та при цьому, позивач безпідставно нараховує неустойку на суму позики 98841,60 грн., а не на суму заборгованості. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідачки в рахунок неустойки, за період з 27.12.2021р. по 24.02.2022 р. - 53374,46 грн., за розрахунком : 98841,60 х 0,9% х 60 = 53374,46грн.

Однак, пунктом 9 Договору позики №26/11/20-2 передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, а не від суми позики. Оскільки загальна сума заборгованості станом на 27.12.2021 року становила 55693 грн., то розмір неустойки за 59 днів, з 27.12.2021р. по 23.02.2022 року становитиме 29573 грн., розрахунок : 55693 х 0,9 % х 59 = 29573 грн.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши повно та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає, що позов знайшов своє часткове підтвердження, та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.11.2020 року в сумі 85266 грн., з яких : 55693 грн. -заборгованість за тілом та 29573 грн. - неустойка обрахована за період з 27.12.2021р. по 23.02.2022 року, в розмірі 0,9 % на суму боргу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 78,17 % (85266 грн. х 100 : 109067 грн.), судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача в розмірі 852,05 грн. (1090 х 78,17 % : 100).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 533,549, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141,158, 258- 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики №26/11/20-2 від 26.11.2020 року в сумі 85 266 грн. (вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят шість гривень) та судові витрати по справі в сумі 852 грн. 05 коп. (вісімсот п`ятдесят дві гривні п`ять копійок).

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола