Справа № 750/5505/22
Провадження № 2/750/85/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю преставника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

31 серпня 2022 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано позов тим, що 09 вересня 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16 серпня 2022 року позивачем подано до Деснянського районного суду м. Чернігова позов до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. У період шлюбу, а саме 07 березня 2018 року, сторонами на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем, а тому з метою поділу майна подружжя позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що доводи та вимоги позивача суперечать фактичним обставинам справи та спростовуються наявними доказами. Так, з 09 вересня 2000 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі. Сторони є батьками: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з відповідачем та знаходяться на повному її утриманні. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з дитинства є особою з інвалідністю 1 групи. 07 березня 2018 року подружжям було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, відповідач вважає, що існують обставини, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. Зокрема, позивач не лише ухиляється від участі в утриманні дітей, але взагалі самоусунувся від виконання обов`язку щодо їх виховання, не піклується про духовний та фізичний стан дітей, їх здоров`я, не надає кошти для навчання, лікування дітей, тобто не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Всі обов`язки по утриманню та вихованню дітей несе відповідач. Дочка сторін - ОСОБА_7 потребує постійного стороннього догляду та нагляду, який здійснює відповідач. ОСОБА_8 перенесла дев`ять операцій, після яких періодично проходить платне консультування в лікарів, лікування та реабілітацію. Постійний домашній догляд за дочкою унеможливлює працевлаштування відповідача, що значно погіршує її матеріальний стан. Позивач жодної участі в житті дітей не приймає, аліменти не сплачує, часто вживає спиртні напої і влаштовує вдома сварки, б`є, принижує відповідача та дітей, чим, окрім фізичних страждань, завдає і моральних травм. Відповідач отримувала забої голови, носа, тулуба, після чого їй необхідно було звертатися до лікарів, у тому числі щодо зняття побоїв. Також, відповідач неодноразово зверталася до поліції, але сварки і бійки позивач не припиняв. Діти дуже бояться присутності нетверезого батька, часто плачуть та просять виїхати з квартири, щоб його не бачити, але іншого житла у відповідача немає, а орендувати квартиру їй не дозволяє матеріальне становище. Спільне володіння та користування квартирою є неможливим, так як діти постійно страждають від нетверезого батька. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в музичній та спортивній школах, витрати за навчання в яких несе виключно відповідач. Крім цього, виключно відповідач сплачує за садок, який відвідує ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач фактично не проживає в квартирі, не робив і не робить у ній ремонт, не сплачує обов`язкові комунальні платежі. Він не утримує та не доглядає дітей, не приймає участі в їх вихованні та лікуванні, а тому, враховуючи потреби і дочки з інвалідністю, відповідач просить відійти від принципу рівності часток та визнати за нею право власності на 3/4 частки спільного майна.

Також, у строк для подачі відзиву на позов відповідач подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якій просить:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов містить ті ж обґрунтування, що зазначені відповідачем у відзиві на первісний позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що аналіз норм сімейного законодавства дає підстави для висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл, підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Відповідач не надає жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження викладених у відзиві обставин. Позивач, відповідач та їхні діти постійно проживають і зареєстровані у спірній квартирі. Відповідач ніколи і ніде з 2002 року не працювала, оскільки старша дочка ОСОБА_8 потребує стороннього догляду. Відповідач отримувала лише державну допомогу, за яку неможливо забезпечити сім`ю, тому твердження про матеріальне її забезпечення не відповідають дійсності і не підтверджуються жодними доказами. Від народження старша дочка за станом здоров`я потребувала постійного лікування, їй було проведено 9 операцій, необхідно було систематично проходити курси реабілітації, що вимагало значних фінансових витрат. Для того, щоб гідно забезпечити сім`ю, позивач вже багато років працює закордоном водієм вантажних автомобілів та здійснює вантажні перевезення. Близько 18 років спільного життя родина була змушена проживати в орендованих квартирах у місті Чернігові і лише у 2018 році було придбано власну квартиру, зроблено у ній ремонт та куплено необхідні меблі і побутову техніку. Матеріальне забезпечення сім`ї повністю здійснює позивач. Позивач дійсно не сплачує аліменти, оскільки проживає разом з дітьми та матеріально їх забезпечує. З позовом про стягнення аліментів відповідач звернулася лише тоді, коли позивач подав до суду позови про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, і для того, щоб створити штучні підстави для задоволення зустрічного позову. Сам факт не звернення відповідача протягом 20 років до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів свідчить про те, що відповідач не мала претензій до позивача в питанні матеріального забезпечення дітей. Також, відповідач голослівно стверджує, що позивач зловживає спиртними напоями, влаштовує вдома сварки, б`є та принижує її та дітей, чим окрім фізичних страждань, завдає і моральних травм, бо жодних належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності таких обставин не надає. Позивач займається вихованням дітей, їх духовним та фізичним розвитком. У квартирі зроблено якісний ремонт, наявна побутова техніка та меблі. Діти є головними в житті позивача, сенсом його життя, саме для їх добробуту він живе та заробляє кошти. Доглядом за старшою дочкою ОСОБА_8 , окрім відповідача, займався і позивач, їм допомагали також матері і сестри сторін. Позивач у зв`язку з характером роботи декілька місяців перебуває закордоном, а коли повертається додому - віддає всі кошти відповідачу, яка з них сплачує необхідні платежі. Позивач ніколи не завдавав відповідачу жодних тілесних травм, ушкоджень чи іншої шкоди життю і здоров`ю. Спірна квартира є єдиним житлом позивача. Відмова у задоволені первісного позову становитиме для позивача надмірний тягар, неспівмірний із переслідуваною законною метою. Таким чином, підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відсутні.

Також, ОСОБА_3 подав відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, аналогічним тим, що зазначені у відповіді на відзив.

ОСОБА_4 подала відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якій вказує, зокрема, що житлова площа спірної квартири становить 36,8 кв.м., тому у випадку її поділу між подружжям порівну, їй буде належати 18,40 кв.м., а норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Оскільки із ОСОБА_4 проживають діти, то вона повинна буде розмістити їх в одній кімнаті, хоча проживання різностатевих дітей в одній кімнаті є неприпустимим. Дочці ОСОБА_8 , яка має інвалідність, необхідний особистий простір, тобто окрема кімната. Розпорядок дня у дітей суттєво відрізняється. Вони лягають спати та прокидаються в різний час, мають різний час початку занять у школі та дитячому садку. Проживання в одній кімнаті викличе ряд незручностей. Додані ОСОБА_3 до відзиву фото не підтверджують те, що батько дітей піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У свою чергу, мати постійно турбується про дітей, створює належний рівень для їх життя, влаштовує їм сюрпризи, свята, намагається привити у дітей найкращі людські риси та сімейні традиції, святкуючи з ними дні народження тощо. Також, ОСОБА_4 зверталася до поліції із заявою щодо конфліктної ситуації, яка сталася 06 грудня 2021 року, оскільки у черговий раз її нетверезий чоловік скоїв вдома лайку та бійку, яку бачили та чули їхні діти. Діти не скаржились у школі та інших навчальних закладах на насильство зі сторони батька лише з тих підстав, що боялися його, а також хвилювалися, щоб з них не знущалися однолітки та не було пліток сторонніх людей. Вони соромились, що їхня мама має терпіти знущання зі сторони їх батька. Дочка ОСОБА_9 після скандалів нетверезого батька постійно плакала, у зв`язку з чим відвідувала лікаря психолога. ОСОБА_3 близько 9 місяців не проживає в спірній квартирі, оскільки в лютому 2022 року виїхав за межі України. Наразі у Бельгії розглядається судова справа за фактом домашнього насильства, яке скоєно ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння по відношенню до ОСОБА_4 та людей, що були поряд з ними, в тому числі і дітей. Крім того, на підтвердження працевлаштованості та отримання постійного доходу ОСОБА_3 жодного доказу не було надано. Копії скриншотів онлайн банкінгу, додані до відзиву, не підтверджують жодного факту, не є належними доказами та не містять інформацію про предмет доказування. Натомість, ОСОБА_4 отримує допомогу по догляду за повнолітньою дочкою з інвалідністю в розмірі 6000 грн. На ці кошти сім`я і намагається виживати. Окрім цього, допомагають батьки та сестра ОСОБА_4 . Частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У своєму відзиві ОСОБА_3 не заперечує, що не сплачує аліменти, але вказує, що проживає з дітьми та матеріально їх забезпечує, не надаючи жодного належного доказу. Наразі ОСОБА_3 не проживає з дітьми та матеріально не забезпечує їх. Оскільки батько дітей не приймає участі в їх утримані, ОСОБА_4 подано позов про стягнення з ОСОБА_3 аліментів.

ОСОБА_3 подав заперечення за зустрічним позовом, в якому, зокрема, зазначає, що діти проживають не з ОСОБА_4 , а зі сторонами. У спірній квартирі сім`я проживає чотири роки і жодних скарг щодо житлових незручностей для дітей з боку ОСОБА_4 не виникало, а постали вони лише тоді, коли ОСОБА_3 подав позов про поділ майна подружжя. Відсутність необхідної площі для проживання дітей є надуманим аргументом, бо квартира трикімнатна, має достатньо площі для проживання всієї сім`ї, як і раніше. До 2018 року сім`я взагалі не мала власного житла і проживала в орендованих квартирах, у набагато гірших житлових умовах, але ОСОБА_4 все влаштовувало і вона не скаржилась на неналежні житлові умови для дітей. Фактично ОСОБА_4 намагається маніпулювати цією обставиною з єдиною метою визнати за собою право власності на 3/4 частки квартири, що означатиме позбавлення ОСОБА_3 єдиного житла. ОСОБА_4 обраховує розмір житлової площі для кожної із сторін у випадку поділу спірної квартири в рівних частинах, але ані первісний, ані зустрічний позови не містять вимог про поділ спірної квартири в натурі. Інші твердження є голослівними, на їх підтвердження не подано необхідних медичних та інших документів, які могли б бути належними і допустимими доказами. Також, Сімейний кодекс України вказує, що спільно нажите майно ділиться між подружжям, а не між подружжям і дітьми, як про це вказує ОСОБА_4 . Доводи ОСОБА_4 , що дочка ОСОБА_9 після скандалів нетверезого батька постійно плакала, у зв`язку з чим відвідувала лікаря психолога, не відповідають дійсності, на їх підтвердження не подано належних і допустимих доказів. Крім того, якби ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння або заподіяв ОСОБА_4 чи дітям тілесних ушкоджень, ці обставини безумовно були б зафіксовані працівниками поліції, чого не відбулось. ОСОБА_4 є емоційно не врівноваженою, всі питання звикла вирішувати шляхом влаштування сварок та побутового шантажу. Натомість позивач за первісним позовом має протилежні риси характеру, він спокійний та врівноважений, розсудливий, саме завдяки його терпінню сторони прожили в шлюбі понад 20 років. ОСОБА_3 , маючи почуття кохання до своєї дружини та люблячи дітей, бажаючи зберегти сім`ю, завжди йшов на поступки. Доводи ОСОБА_4 , що діти не скаржились у школі та інших навчальних закладах на насильство зі сторони батька лише тому, що боялись його та хвилювались, щоб з них не знущались однолітки та не було пліток сторонніх людей, є абсурдними та надуманими, доказів цього не надано. Діти у 9 та 5 років в силу свого психологічного розвитку навіть так думати не здатні. Тимчасове перебування фізичної особи в іншому населеному пункті або навіть закордоном, у зв`язку з роботою, не вважається вибуттям з постійного місця проживання. Доказів того, що у Королівстві Бельгія розглядається судова справа за фактом домашнього насильства, не надано. Також, доказів перебування ОСОБА_3 в нетверезому стані та нанесення тілесних ушкоджень відповідач за первісним позовом не надає. Враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними за час шлюбу, та відсутність достатніх належних і допустимих доказів зі сторони ОСОБА_4 , а також відсутність для застосування передбачених частинами другою та третьою статті 70 Сімейного кодексу України підстав для відступу від засади рівності часток, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що позивач позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у заявах по суті справи, зустрічний позов не визнає. Пояснив, зокрема, що позивач працює водієм, керує джерелом підвищеної небезпеки, тому сім`єю було прийнято рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем. Сім`я тривалий час проживала в орендованих квартирах і тільки накопичивши кошти, придбала спірну квартиру. Відповідач з народження першої дитини не працювала, здійснювала догляд за дочкою з інвалідністю і отримувала лише державну допомогу. Оскільки дочці з інвалідністю було проведено 9 операцій, вона потребувала лікування, реабілітації, що вимагало значних фінансових витрат, а на допомогу відповідача це здійснити не можливо, всі фінансові витрати ніс позивач. Крім того, відповідачем подано позов про стягнення аліментів у той час, коли позивач подав позов про поділ майна. Якби позивач не утримував дітей, відповідач подала б цей позов раніше. На час подачі відповідачем зустрічного позову позивач не сплачував аліменти, оскільки не було рішення суду про їх стягнення, позивач матеріально забезпечував дітей. Зараз позивач виконує рішення суду про стягнення аліментів, сплачує кошти, однак перекази відповідач не отримує. Твердження відповідача про те, що позивач зловживає алкогольними напоями, б`є, влаштовує сварки, не відповідають дійсності, оскільки з доказів, а саме відповідей від усіх уповноважених органів вбачається, що відповідач не зверталася з такими скаргами. Таким чином, відсутні підстави для збільшення відповідної частки відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач первісний позов не визнає і підтримує вимоги за зустрічним позовом з підстав, вказаних у заявах по суті справи. Пояснила, зокрема, що відповідач не заперечує, що квартира була придбана в період шлюбу. Однак, разом з відповідачем проживає двоє дітей та повнолітня дочка з інвалідністю. Позивач зазначає, що працює «далекобійником» закордоном, однак жодного доказу на підтвердження цих обставин не надає. Коли позивач приїздив з відряджень, то надавав кошти в мінімальному розмірі, комунальних послуг не сплачував. Позивача весь час не було вдома. Ремонт в квартирі відповідач робила сама. Відповідачу допомагали її батьки та сестра, вони надавали продукти харчування та кошти. Позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, не приймав участі у вихованні дітей. Позивач зловживає спритними напоями, б`є свою дружину, що негативно впливає на моральний стан дітей, які постійно при цьому налякані та плачуть. Позивач ламав майно, меблі, вчиняв домашнє насильство. Позивач є дуже агресивним в нетверезому стані, тому відповідач, боячись за своє життя, не подавала раніше позов про стягнення аліментів та не зверталася до відповідних органів. Старша дочка сторін є непрацездатною, їй потрібна окрема кімната для вправ, лікування, а тому всі ці обставини дають підстави для відступу від засад рівності часток.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2000 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2022 року було розірвано (а.с. 8).

Сторони є батьками: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10, 163).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з дитинства встановлено безстроково 1 А групу інвалідності, вона потребує постійного стороннього догляду та нагляду (а.с. 92-93).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2022 року в справі № 750/6166/22 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2022 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 586, ОСОБА_18 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 72-75).

У пункті 1.7 договору купівлі-продажу зазначено, що нерухоме майно буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається покупцем, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3 , зареєстрованому 09 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Щорського райуправління юстиції у Чернігівській області. Оригінальний примірник заяви про згоду чоловіка на купівлю квартири, справжність підпису на якій засвідчено 31 січня 2018 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., за реєстровим № 195, зберігається у справах нотаріуса, що посвідчив цей договір.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2018 року (а.с. 71).

Сторони визнають, що вказана квартира набута ними за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності.

Свідок ОСОБА_12 , яка працює в реабілітаційному центрі «Відродження» суду, зокрема, показала, що працює в центрі з 2014 року і з цього часу бачила, що в основному позивач привозив дочку з інвалідністю ОСОБА_8 , коли в неї була путівка. Він їй і ноги бинтував і доглядав.

Свідок ОСОБА_13 суду, зокрема, показав, що працює заступником начальника дитячої юнацької спортивної школи, яку відвідує дочка сторін Єлизавета. Свідку відомо, що позивач працює водієм («далекобійником»), часто перебуває у відрядженнях. Коли позивач знаходиться в м. Чернігові, часто відвідує спортивну школу, приходить на турніри, змагання. Для участі дочки в турнірах позивач надавав кошти на придбання знарядь тощо. Свідок не бачив, щоб позивач у грубій формі спілкувався з дочкою.

Свідок ОСОБА_17 , який проживає в тому ж будинку, що і сторони, суду, зокрема, показав, що сім`я нормально матеріально забезпечена. Візуально свідок вважає, що матеріальним забезпеченням сім`ї займається позивач. Коли позивач приїжджає з відрядження до м. Чернігова, свідок бачив, що той йшов з магазину з покупками, продуктами. Бачив, що позивач в садок з дітьми ходив, піцерію. Сказати, що позивач зловживає спиртними напоями, свідок не може. Сварок чи бійок свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_16 , яка є сестрою позивача, суду, зокрема, показала, що позивач працював закордоном «далекобійником», там вища заробітна плата, він намагався більше заробити коштів, щоб утримувати сім`ю. Коли позивач був на роботі, відповідачу всі допомагали доглядати дітей. Свідок кожного тижня, коли не було позивача вдома, приходила до відповідача і допомагала. Перед придбанням квартири, свідок з відповідачем йшли до ріелтора і свідок говорила відповідачу, щоб оформили квартиру на двох. Відповідач відповіла, що це спільна квартира, вона і так ділиться порівну, але, враховуючи роботу позивача, краще зареєструвати квартиру за відповідачем. Коли приїздив позивач з відрядження всі раділи, тоді він займався дітьми, водив ОСОБА_19 в спортивну школу, ОСОБА_8 в центр «Відродження». Він привозив продукти, сири, які дуже любила відповідач, дітям подарунки, одяг, речі, засоби для прання тощо. Також, привозив подарунки і свідку. Усі кошти, які заробив позивач, він віддавав відповідачу і вона ними розпоряджалася, сплачувала за комунальні послуги, садок, купувала ліки. Відповідач говорила свідку, що позивач привіз дуже багато речей, що ОСОБА_20 вистачить до трьох років. Перед школою позивач купував Єлизаветі шкільну форму, привозив з поїздок кросівки (вони кращої якості), сплачував кошти за змагання, в яких вона приймала участь. Кошти позивач, коли був у відрядженнях, відповідачу перераховував на картку. Сім`ю забезпечував позивач, він залишав кошти відповідачу, бо дочці ОСОБА_8 на операції, лікування та реабілітацію треба були значні кошти, і відповідач ними розпоряджалася. Відповідач з дочкою ОСОБА_19 22 лютого 2022 року їздили в Єгипет, путівку оплачував позивач. Ремонт в квартирі зроблено за ті кошти, що привозив позивач і частину брали в борг, який потім повертав позивач. Випадків, щоб позивач бив відповідача, свідок не знає. Алкогольними напоями позивач не зловживав, на свята міг випити.

Свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком сестри відповідача, суду, зокрема, показав, що сторони робили накопичення, після чого придбали спірну квартиру. Оскільки повної суми для придбання квартири у сторін не було, свідок давав їм у борг більше тисячі доларів США, які через пів року повернула відповідач. Також, для купівлі квартири батьки відповідача давали кошти і свідок особисто їх привозив. Відповідач робила накопичення з коштів, які отримувала як державну допомогу. Свідок кожного тижня їздив у село, де проживають батьки відповідача, вони передавали відповідачу продукти, кошти дітям. Проживала сім`я, мабуть, теж за державну допомогу. Чи давав позивач відповідачу кошти свідку не відомо. Ремонт у квартирі був зроблений одразу. Оскільки позивача на той час не було в Україні, свідок разом зі своєю дружиною допомагали відповідачу робити ремонт, бо є будівельниками. Зі слів позивача останні 10 років він працював закордоном «далекобійником». Коли позивач після відрядження приїздить додому, він зразковий батько, водить дітей в різні місця, а потім десь через тиждень починає пити, відбуваються сварки, діти перелякані і плачуть. Відповідач разом з дітьми неодноразово ночували у свідка. З початком бойових дій позивач привіз сім`ю в Бельгію, де їх прихистила інша сім`я. Там, позивач випив, вдарив відповідача, була викликана поліція (усі ці події відомі свідку зі слів відповідача і її брата, який з ними знаходиться в Бельгії).

Свідок ОСОБА_11 , яка є рідною сестрою відповідача, суду, зокрема, показала, що для купівлі спірної квартири сторони накопичили певну суму, а частину коштів відповідач позичила у чоловіка свідка (приблизно тисячу доларів). Також, батьки відповідача та позивача давали кошти. Позивач взяв кошти в борг у своїх батьків і останнім часом віддавав їм борг. Квартира була в занедбаному стані, спочатку було зроблено косметичний ремонт, який відповідачу допомагали робити свідок і її чоловік, а пізніше зробили кращий ремонт. Відповідач проживала на кошти, які отримувала як державну допомогу. Кожного місяця батьки відповідача надавали їй кошти та продукти. Свідок постійно допомагала відповідачу в догляді за дітьми. Позивач, коли приїздив додому, привозив дітям цукерки, шоколад, продукти харчування. У грудні 2021 року позивач приїхав з відрядження та придбав холодильник і телевізор. Чи утримував позивач сім`ю свідок не знає. Позивач любив випити, сварився, доводив до істерик і відповідача, і дітей. Відповідач неодноразово ночувала у свідка після того, як їх з дітьми виганяв позивач. Десь два роки тому після сварки сторін, дочку Єлизавету довелося вести до психолога.

Свідок ОСОБА_21 , який доводиться батьком відповідачу, суду, зокрема, показав, що сторони першу половину спільного життя жили нормально, останні роки все змінилося. Позивач добре заробляв, але коштів давав недостатньо (десь 5000-6000 грн.). Свідок допомагав відповідачу, передавав продукти, кошти дітям. Також, давав кошти на придбання спірної квартири. Коли позивач перебував у м. Чернігові, то розпивав спиртні напої, після чого були сварки в сім`ї та одного разу розбив вхідні двері. Відповідач говорила свідку, що з боку позивача було насилля. Ремонт в квартирі робила відповідач.

Свідок ОСОБА_15 , яка є матір`ю відповідачу, суду, зокрема, показала, що сторони все від них приховували, нічого не говорили, сказали, що будуть купувати квартиру майже перед самим її придбанням. Відповідач кошти збирала з отримуваної державної допомоги. Також, вони з чоловіком давали кошти на придбання квартири. Крім того, свідок з чоловіком постійно давали відповідачу продукти, кошти дітям. Ремонт у квартирі робили за кошти відповідача та деякі свідка. Позивач працює «далекобійником», його не було вдома по 3 місяці. Чи давав позивач кошти на утримання сім`ї свідку не відомо, але якщо і надавав, то недостатньо. Останній час кошти позивач не надає. З боку позивача було насилля в сім`ї, діти бояться батька, Єлизавету водили до психолога.

Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сторонами визнається, що спірна квартира набута ними в період шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності.

Разом з тим, частинами другою, третьою статті 70 Сімейного кодексу України, на які посилається позивач за зустрічним позовом, передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно із частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять достатніх належних, допустимих та достовірних доказів, які б давали підстави для відступу від засад рівності часток подружжя відповідно до частин другої та третьої статті 70 Сімейного кодексу України, на які посилається позивач за зустрічним позовом.

Поживання з позивачем за зустрічним позовом двох дітей та непрацездатної повнолітньої дочки само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Також, посилання позивача за зустрічним позовом на необхідність відступу від засад рівності часток подружжя у зв`язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом часто перебуває в нетверезому стані та вчиняє бійки і домашнє насилля, не можуть слугувати достатньою підставою для такого відступу, а можуть бути предметом розгляду про притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності за наявності для цього законних підстав.

Твердження позивача за зустрічним позовом про недостатність житлової площі для неї та дітей у випадку поділу квартири порівну суд вважає необгрунтованим, оскільки предметом даного судового розгляду не є поділ майна в натурі.

Наявність інших обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом і за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя, нею не доведено.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, враховуючи, що спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, беручи до уваги те, що у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя відповідно до частин другої та третьої статті 70 Сімейного кодексу України відсутні, а тому суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4195 грн. 70 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 20.02.2023.

Суддя