справа № 361/3982/23
провадження № 2/361/2904/23
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом, у якому просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати із відповідача аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дитини внесені відповідно до ст. 135 СК України. Із 2022 року малолітній ОСОБА_3 проживає в родині колишнього чоловіка матері дитини ОСОБА_4 у селі Погреби Броварського району Київської області.

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (далі - Служба у справах дітей) від 01 лютого 2023 року малолітній ОСОБА_3 тимчасово був влаштований в сім`ю ОСОБА_4 та взятий на облік, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, як така, що залишилась без батьківського піклування, у зв`язку із ухиленням матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

За повідомленням ОСОБА_4 , матір дитини ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, постійного місця роботи не має, часто змінює місце проживання, у зв`язку з чим дитина дитячий садочок не відвідувала та часто не ходила до школи. Постійна відсутність коштів, яка впливала на якість харчування та лікування дитини від сезонних хвороб, відсутність роботи та власного житла, вплинуло на рішення матері в черговий раз звернутися до нього за допомогою. У лютому 2022 року ОСОБА_4 забрав до себе малолітнього сина відповідача ОСОБА_2 , влаштував його у Погребський ліцей Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, де він на даний час навчається в першому класі, регулярно відвідує навчання, має хороші характеристики. ОСОБА_4 відвідує батьківські збори, допомагає дитині з навчанням. Максуд проживає в сім`ї ОСОБА_4 , оточений турботою та захистом.

14 лютого 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини матір ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 повідомила, що сином опікуватися вона не може, має ряд проблем, які можуть негативно впливати на фізичний і розумовий розвиток дитини, власного житла не має, влаштуватись на роботу не може, перебивається різними заробітками.

Органом опіки та піклування надано до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення матері від виховання дитини та свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, тому відповідач повинен сплачувати аліменти на сина.

Представник позивача Органу опіки та піклування Зоря В.А. у судовому засіданні позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнала повністю, проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з неї аліментів на сина вона не заперечувала.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Слов`янськ Донецької області, його матір`ю є відповідач ОСОБА_1 , батьком дитини зазначений ОСОБА_6 , відомості про якого внесені зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, про що 13 червня 2013 року виконавчим комітетом Пелагіївської селищної ради м. Торез Донецької області складено актовий запис за № 28, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України № 3 від 25 січня 2023 року.

Наказом Служби у справах дітей від 01 лютого 2023 року № 07/01-14 малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився без батьківського піклування, тимчасово влаштовано до сім`ї ОСОБА_4 , який проживає за такою адресою: АДРЕСА_1 .

Із характеристики від 12 травня 2023 року вих. № 993 Погребського ліцею Зазимської сільської ради Броварського району Київської області видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ліцеї з 1 класу. Регулярно відвідує навчання. На початок навчального року був забезпечений усім шкільним приладдям та одягом. Рівень розумового розвитку дитини відповідає її віковим особливостям, має середній рівень навчальних досягнень. Розвитком та соціальними проблемами дитини рідні батьки не цікавляться. ОСОБА_4 активно цікавиться життям дитини у школі, допомагає йому із заняттями.

Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданою Погребським старостинським округом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 29 березня 2023 року № 3-73, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_7 , син - ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_9 , син - ОСОБА_10 , син - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_12 , і тимчасово влаштована у цю сім`ю дитина - ОСОБА_2 .

Із акта № 3 обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 , складеного 30 січня 2023 року спеціалістами Служби у справах дітей, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що житло складається із семи кімнат. Будинок газифікований, є водопровід, каналізація. Максуд проживає в кімнаті разом із сином ОСОБА_4 - ОСОБА_13 . Кожен має окреме ліжко, наявна шафа, місце для навчання та дозвілля.

Виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області 28 лютого 2023 року прийнято рішення за № 80 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 .

Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому зазначено, що ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини заявила, що сином вона опікуватися не може, має ряд проблем, які можуть негативно впливати на його фізичний і розумовий розвиток, як складову частину виховання. Вона бажає, щоб її син проживав у родині її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , оскільки впевнена у тому, що там дитині будуть забезпечені належні умовами для проживання, навчання та розвитку. 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 надала Зазимській сільській раді Броварського району Київської області заяву, у якій зазначала, що вона згодна із позбавленням її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою захисту прав та інтересів дитини Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення матері, батька від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц виклав правий висновок та вказав на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно із ч. ч. 8, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 від належного виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється, позов вона визнала повністю, суд дійшов висновку, що позов Органу опіки та піклування в частині вимог про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Органом опіки та піклування заявлено також вимогу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведене вище, вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, визнання відповідачем ОСОБА_1 позову, суд вважає, що позов Органу опіки та піклування підлягає задоволенню також і в частині вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначеному законом мінімальному розмірі, які підлягають стягненню на особистий рахунок дитини.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Також відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України, п. 14 ч. 2 ст. 3, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі по 50 % визначеної законом ставки судового збору за кожну вимогу в загальному розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 56, 76, 81, 89, 141, 142, 206, 223, 263 - 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 28, складений 13 червня 2014 року виконавчим комітетом Пелагіївської селищної ради м. Торез Донецької області.

Стягувати з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на особистий рахунок дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.