П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Київ

Справа №752/24301/19

Провадження № 22-ц/824/3983/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою адвокатом Крепелем Дмитром Ігоровичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, ухваленого у складі судді Мазура Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному. Вказана 1/3 частка квартири ОСОБА_3 була придбана 26 серпня 2014 року на аукціоні (через систему СЕТАМ). 02 жовтня 2014 року ОСОБА_3 на підставі акта держаного виконавця про проведені електронні торги було видано відповідне свідоцтво та зареєстровано право власності.

Позивачі бажають користуватися спірною квартирою, проте відповідач, що володіє меншою часткою, не хоче досягати згоди та порозуміння із іншими співвласниками та, володіючи 1/3 часткою квартири, бажає користуватися усією житловою площею.

Ураховуючи викладене, позивачі просили визнати за ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці квартири

АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку спірної квартири шляхом надання їй вартості такої частки в сумі 405 409, 00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7 411,25 грн та на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2 027,05 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче засідання по даній справі з викликом сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні до судового розгляду по суті.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не надано доказів того, що ними внесено вартість частки на депозитний рахунок суду, чим не дотримано правила частини другої статті 365 ЦК України.

04 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -

Крепель Д. І. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в своєму рішенні встановив всі фактичні обставини, які вказують на те, що позивачі мають право на застосування частини першої статті 365 ЦК України, та припинити право на 1/3 частки спірної квартири відповідачки шляхом надання їй вартості такої частки в грошовому виразі. Заявник зазначає, що суд першої інстанції мав намір задовольнити позовні вимоги, зазначивши про це в одинадцятому абзаці описової частини оскаржуваного судового рішення. У подальшому суд також робить висновки про необхідність задоволення позовних вимог. Проте, єдиною підставою для відмови в позові зазначив про відсутність доказів сплати на депозитний рахунок суду вартості частки спірної квартири. Заявник вказує, що невнесення коштів на депозитний рахунок було здійснено із поважних причин, оскільки позов було подано в 2019 році, а у зв?язку з пандемією COVID-19 отримати доходи стало неможливо, у зв?язку із чим кошти для виплати грошової компенсації за частку квартири необхідно було збирати у родичів та знайомих. Станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивачі не мали необхідної суми грошових коштів. Однак, станом на час подання апеляційної скарги, позивачі отримали в розпорядження відповідну грошову суму, яка внесена на депозитний рахунок Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Крепеля Д. І., на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, посилаючись на пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України, вважав неповажними наведені заявниками підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Висновок апеляційного суду мотивовано тим, що позивачі у випадку неотримання копії рішення суду першої інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку не були позбавлені права та можливості, враховуючи обізнаність із ходом судового провадження, самостійно ознайомитись із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень із моменту його оприлюднення, а саме: з 06 серпня 2021 року.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2021 рокускасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

22 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/24301/19 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 22 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 752/24301/19 передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Крепеля Д. І. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Крепелем Д. І., на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Крепель Д.І. та відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить позивачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та відповідачці - ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/3 кожній.

ОСОБА_3 1/3 частину квартири придбала на аукціоні (через систему СЕТАМ) - 26 серпня 2014 року та 02 жовтня 2014 року ОСОБА_3 на підставі Акту держаного виконавця про проведені електронні торги було видане відповідне свідоцтво.

Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири зареєстровано 02 жовтня 2014 року.

Згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 : квартира є трикімнатною, загальною площею 60,5 кв.м, житлова площа -

43,3 кв.м. З них перша кімната 20,0 кв.м, друга - 10,0 кв.м, третя - 13,3 кв.м.

Нотаріально посвідченими заявами від 18 травня 2015 року ОСОБА_3 довела до відома ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про продаж належну їй на праві приватної власності 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 за 300 000,00 грн, оскільки відповідно до статті 362 ЦК України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають переважне право на купівлю належної ОСОБА_3 1/3 частки (т.1 а. с. 63, 65).

Нотаріально посвідченою заявою від 18 червня 2015 року ОСОБА_1 повідомила приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н. М. про її намір, як учасник спільної часткової власності, реалізувати переважне право купівлі належної ОСОБА_3 частки спірної квартири (а. с. 67).

Нотаріально посвідченою заявою від 18 червня 2015 року ОСОБА_2 повідомила приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. про її намір, як учасник спільної часткової власності, реалізувати переважне право купівлі належної ОСОБА_3 частки спірної квартири (а. с. 69).

Вартість спірної квартири на момент звернення до суду згідно висновку експертного дослідження від 14 жовтня 2019 року № 1910-113 складає - 1 216 227,00 грн.

Таким чином вартість 1/3 частки квартири становить 405 409,00 грн

(1 216 227,00 грн / 3).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні, позивачі зазначали, що бажають користуватися спірною квартирою, проте відповідач, що володіє меншою часткою, не хоче досягати згоди та порозуміння із іншими співвласниками та, володіючи 1/3 часткою квартири, бажає користуватися усією житловою площею.

Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 ЦК України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження

№ 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада

2016 року у справі № 6-1943цс16.

Таким чином, у справі, яка переглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - ОСОБА_3 , та попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме: справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У цій справі позивачі звернулися до суду з позовом про припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на частку у спільному майні, посилаючись на те, що її частка є незначною, позивачі бажають користуватися спірною квартирою, проте відповідачка, що володіє меншою часткою, не хоче досягати згоди та порозуміння із іншими співвласниками та, володіючи 1/3 часткою квартири, бажає користуватися усією житловою площею.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий вданому населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що позивачі у порушення вимог частини другої статті 365 ЦК України не внесли на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача в спільному майні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення права власності відповідача на належну їй частину спірного житла та, відповідно, відмову в задоволенні позову.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 23 квітня 2021 року у справі № № 754/7119/17 (провадження

№ 61-20661св19).

Аргументи заявника про те, що на час подання дійсного позову до суду в них були відсутні кошти для внесення на депозитний рахунок суду, Київський апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Київський апеляційний суд надавши оцінку аргументам заявника про неможливість позивачів надати докази сплати коштів на депозитний рахунок суду у зв?язку з відсутністю у них таких коштів, вважає, що такі підстави, як відсутність коштів, не є об?єктивною причиною, яка не залежить від волі позивачів в розумінні частини третьої статі 367 ЦПК України. Оскільки, звертаючись до суду з позовними вимогами про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/3 частку спірної квартири шляхом надання їй вартості такої частки в сумі 405 409,00 грн,ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні були бути обізнані про характер спірних правовідносин, який визначає обов?язок позивачів внесення коштів на депозитний рахунок, як того вимагає стаття 365 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновок суду, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції наведені чіткі аргументи, за яких суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою адвокатом Крепелем Д. І., без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня

2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Крепеля Д. І. без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня

2021 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою адвокатом Крепелем Дмитром Ігоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня

2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна