Справа № 199/671/22
24 січня 2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Свержевської В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 26 серпня 2020 року, приблизно о 12 годині 35 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "BMW-318", реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 06 лютого 2003 року належить ОСОБА_3 , рухався в Індустріальному районі м. Дніпра по проїзній частині дороги Донецького шосе з боку пр. Миру у напрямку вул. Рилєєва, зі швидкістю біля 60 км/год.
Під час руху по вищевказаній ділянці проїзної частини дороги Донецького шосе, яка має по три смуги в одному напрямку, водій ОСОБА_2 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків у зазначений час, а саме 26 серпня 2020 року, приблизно о 12 годині 35 хвилин, рухаючись в крайній лівій смузі із перевищенням дозволеної у населених пунктах 50 км/год швидкості, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1. Правил дорожнього руху України, на якому перебувала пішохід ОСОБА_4 , рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобілю, аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого, в районі електроопори №398 на зазначеному пішохідному переході допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля "BMW-318", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_4 ..
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинено численні тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року змінено, а саме скасовано арешт автомобіля "BMW" 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернути власнику (законному володільцю). У решті вирок залишено без змін.

Позивач посилається на те, що неправомірними діями ОСОБА_2 йому спричинено матеріальні збитки у зв`язку із гибеллю його матері та він поніс витрати на поховання у розмірі 25630,00 грн., а також витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 18785,00 грн..

Крім цього, у результаті вищевказаного кримінального правопорушення та його наслідків, а саме смерті потерпілої ОСОБА_4 , її синові ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, яка виразилася у формі душевних страждань та переживань із приводу смерті його матері, у зв`язку з втратою рідної людини ОСОБА_1 відчуває душевну біль, горе, втрату, безпорадність.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_2 44415,00 гривень матеріальної шкоди, а також 500 000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження за №0000639, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 26 серпня 2020 року, приблизно о 12 годині 35 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "BMW-318", реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 06 лютого 2003 року належить ОСОБА_3 , рухався в Індустріальному районі м. Дніпра по проїзній частині дороги Донецького шосе з боку пр. Миру у напрямку вул. Рилєєва, зі швидкістю біля 60 км/год.

Під час руху по вищевказаній ділянці проїзної частини дороги Донецького шосе, яка має по три смуги в одному напрямку, водій ОСОБА_2 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків у зазначений час, а саме 26 серпня 2020 року, приблизно о 12 годині 35 хвилин, рухаючись в крайній лівій смузі із перевищенням дозволеної у населених пунктах 50 км/год швидкості, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1. Правил дорожнього руху України, на якому перебувала пішохід ОСОБА_4 , рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобілю, аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого, в районі електроопори №398 на зазначеному пішохідному переході допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля "BMW-318", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_4 ..

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинено численні тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2021 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2021 року змінено, а саме скасовано арешт автомобіля "BMW" 318, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернути власнику (законному володільцю). В решті вирок залишено без змін(а.с.17-23).

Відповідно до п.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих; надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

За статтею 2 вказаного Закону поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

З урахуванням усіх обставин справи та заважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 поніс усі заявлені ним позовній заяві витрати у зв`язку зі смертю своєї матері, дані витрати понесені та перебувають у прямому причинному зв`язку з діями відповідача ОСОБА_2 та скоєнням ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тому суд вважає стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 усі витрати, пов`язані із похованням його матері, у загальному розмірі 25630,00 грн., та витрати на встановлення надгробного пам`ятника у розмірі 18785,00 грн..

Що стосується позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, суд вважає зазначити наступне.

Позивач посилався на те, що він у зв`язку із загибеллю матері зазнав душевного болю, страждань та переживань.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, є акти цивільного законодавства, а також завдання моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 23.06.1970 року Амур-Нижньодніпровським РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис №107, ОСОБА_1 є сином загиблої ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Заподіяння моральної шкоди потерпілому доведено безпосередньо фактом спричинення смерті його матері джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом із тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Однак суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) та, на думку суду, є надмірним відшкодуванням.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23, 1168 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості, справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 №4.

На думку суду, з урахуванням усіх встановлених обставини справи у їх сукупності, глибину душевних страждань позивача та вимоги розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до втрати матері позивача, стягнення моральної шкоди у розмірі 300000,00 гривень є достатнім, співмірним та справедливим, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України із ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 4073,60 гривні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81,131, 141, 280-283, 264-265 ЦПК України, ст. ст.23,82,1168 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 44415 (сорок чотири тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 4073 (чотири тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя