Дата документу 08.02.2023 Справа № 310/5682/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/5682/20 Головуючий у 1-й інстанції: Вайнраух Л.А.
Провадження №22-ц/807/34/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який у жовтні 2020 року уточнила до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що 10 жовтня 2017 вона уклала шлюб з ОСОБА_1 .. З жовтня 2009 року по день укладення шлюбу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах , спільних дітей подружжя не має . У червні 2009 року вони познайомились, а через декілька місяців після знайомства відповідач запропонував ОСОБА_2 створити сім`ю та переїхати жити до нього до будинку у АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності, на що позивачка погодилась у жовтні 2009 року. Сторони, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний побут, вели спільне господарство, спільно витрачали гроші та придбавали майно, почали реконструкцію будинку за адресою спільного проживання на спільні кошти та в інтересах сім`ї. При цьому, ОСОБА_2 вела господарство, працювала, приймала участь в проведенні реконструкції та ремонту будинку. З 2009 до 2014 року зі сторонами проживала також мати відповідача, за якою позивачка здійснювала догляд у зв`язку із хворобою.

Влітку 2010 року сторони розпочали ремонт та реконструкцію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 : замовили новий проект газифікації, купили все необхідне для оновлення газифікації домоволодіння на спільні гроші: заробітну плата позивачки, пенсію відповідача та доходи, які ОСОБА_2 отримувала від оренди двох квартир.

В 2011 році також зроблено ремонт в коридорі та побудовано ванну, туалетну кімнату; в 2011 році зроблено стяжку будинку та встановлено нові залізні сходи на горище, придбані 6 міжкімнатних дверей; після чого здійснено ремонт малої спальні, двох коридорів, пральної кімнати та другого санітарного вузла. На вказані роботи, крім зазначених вище джерел отримання коштів, як стверджує позивачка, також витрачені грошові кошти від продажу її квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що здійснений 13 вересня 2012 року. У 2013 році зроблений ремонт великої спальні, у 2014-2015 роках вітальні, у 2016 році проведено реконструкцію гаража, зокрема, встановлено нові залізні ворота, у 2016 2017 роках встановлена нова огорожа з цегли, у 2017 році проведено ремонт фасаду будинку. Також, придбано вбудовану техніку для кухні.

На початку серпня 2018 року, ОСОБА_1 , вигнав її з будинку та змусив подати заяву про розлучення, внаслідок чого ОСОБА_2 переїхала до своєї квартири. Шлюб між сторонами розірваний 25 вересня 2018 року. Вартість спільного сумісного рухомого майна, придбаного за час спільного проживання, відповідно до доводів позивачки, становить 216 776,13 гривень.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просить задовольнити позов в повному обсязі, а саме: встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року, поділити спільно нажите майно, що знаходиться в спільній сумісній власності колишнього подружжя таким чином:

1) ОСОБА_2 виділити: Телевізор «Самсунг», вартістю 33 848,00 гривень, музичний центр, вартістю 1 701,70 гривень, електродуховку «Самсунг», вартістю 11 219,89 гривень, поверхню незалежну газову, вартістю 5 469,80 гривень, витяжку «Піраміда» чорного кольору, вартістю 7 149,00 гривень, шифонер білого кольору, вартістю 2 826,00 гривень, диван світлої оббивки, вартістю 1 500,00 гривень, всього - на суму 63 714,39 гривень.

2) ОСОБА_1 виділити: спальний гарнітур, вартістю 19 777,00 гривень, газовий котел, вартістю 21 334,00 гривень, душову кабіну, вартістю 5 097,00 гривень; великий диван, вартістю 20 715,00 гривень, тумбу ТВ, тумбу под. акваріум, столик ЛДСП, вартістю 5 800,00 гривень, тумбу під умивальник, вартістю 4 000,00 гривень; акваріум, вартістю 3 634,00 гривень; люстри, вартістю 4 844,74 гривень, штори, вартістю 6 500,00 гривень, гобелен, вартістю 1 000,00 гривень, піч мікрохвильову, вартістю 700,00 гривень, велосипед тренажер, вартістю 1 500,00 гривень; ворота, вартістю 20 000,00 гривень; батареї опалювальні, 14 од. по 1 440,00 гривень за 1 од., вартістю 20 160,00 гривень; автомобіль «Москвич», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 18 000,00 гривень, всього на суму 153 061,74 гривень.

3) Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за вказане майно в сумі 44 673,68 гривень, а також половину вартості капітального ремонту будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 110 949,00 гривень.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Поділено спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, до складу якого входить: телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, музичний центр «Samsung, придбаний 28.02.2013, електродуховка незалежна газова «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, поверхня незалежна газова «Samsung» NA 64 H 3000 AK, витяжка «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, шафа «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, спальний гарнітур, придбаний у період з 21.01.2011 до 18.03.2011, великий диван моделі «куток №52», тумба ТВ, тумба для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), тумба під умивальник «Аквародос», акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, придбані 19.12.2014, люстри у загальній кількості 4 од. (придбані 21.11.2012 у кількості 2 од., 29.12.2014 у кількості 2 од., 23.07.2013 у кількості 1 од.), штори, придбані 20.11.2013, СВЧ піч LG MB-3929 X.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 :

- телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, вартістю 30 029,00 гривень;

- музичний центр «Samsung, придбаний 28.02.2013, вартістю 1 499,00 гривень;

- електродуховку незалежну газову «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, вартістю 9 999,90 гривень;

- поверхню незалежну газову «Samsung» NA 64 H 3000 AK, вартістю 5 145,89 гривень;

- витяжку «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, вартістю 7 149,00 гривень;

- шафу «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, вартістю 2 826, 00 гривень,

тобто, у загальній сумі 56 648,79 гривень.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_1 :

- спальний гарнітур, придбаний у період з 21.01.2011 до 18.03.2011, вартістю 19 777, 00 гривень;

- великий диван моделі «куток №52», вартістю 20 715,00 гривень;

- тумбу ТВ, тумбу для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), вартістю 5 800,00 гривень;

- тумбу під умивальник «Аквародос», вартістю 4 000,00 гривень;

- акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, придбані 19.12.2014, вартістю 3 634,00 гривень;

- люстри у загальній кількості 4 од. (придбані 21.11.2012 у кількості 2 од., 29.12.2014 у кількості 2 од., 23.07.2013 у кількості 1 од.), загальною вартістю 4 844,74 гривень;

- штори, придбані 20.11.2013, вартістю 6 500,00 гривень;

- СВЧ піч LG MB-3929 X, вартістю 659, 00 гривень,

тобто, у загальній сумі 65 929,74 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію (різницю між вартістю рухомого майна, виділеного позивачці та відповідачу), що становить 9 280,95 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1 716,06 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року та поділу майна подружжя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам у справі, не враховано, що позивачем не надано належних доказів щодо факту постійного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Позивачкою не надано доказів введення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Позивач не надала жодних доказів того, що спірне майно було придбано за її кошти чи за їх спільні кошти. Не визначено дійсну вартість майна на час розгляду справи, що підлягає поділу.

Вважає, що сторони під час розірвання шлюбу повністю врегулювали, відповідно до ст. 69 СК України, питання щодо поділу майна подружжя, шляхом отримання позивачкою побутове майно (телевізор Akai, праску, м`ясорубку), дачної ділянки, погашення відповідачем кредитів, оформлених на ім`я ОСОБА_2 та компенсації у 2000 доларів США, що становить станом на 25 вересня 2018 року 56220 грн.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи через свого представника, адвоката Безух М.І. про що свідчить доставка судової повістки в його електронний кабінет (т. 3 а.с. 149), ОСОБА_2 також була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить доставка судової повістки в електронний кабінет її представника, адвоката Шереметьєвої З.В. ( т.3 а.с.148), до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. На адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій вона прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи через своїх представників, ОСОБА_1 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, ОСОБА_2 у відзиві на

апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), справа в провадженні апеляційного суду перебуває з 14 грудня 2021 року, апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановивши, що майно, а саме: телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, музичний центр «Samsung, придбаний 28.02.2013, електродуховка незалежна газова «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, поверхня незалежна газова «Samsung» NA 64 H 3000 AK, витяжка «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, шафа «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, спальний гарнітур, придбаний у період з 21.01.2011 до 18.03.2011, великий диван моделі «куток №52», тумба ТВ, тумба для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), тумба під умивальник «Аквародос», акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, придбані 19.12.2014, люстри у загальній кількості 4 од. (придбані 21.11.2012 у кількості 2 од., 29.12.2014 у кількості 2 од., 23.07.2013 у кількості 1 од.), штори, придбані 20.11.2013, СВЧ піч LG MB-3929 X. набуте під час спільного проживання сторін однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, та врахувавши, що доказів наявності будь-яких письмових угод щодо особистої чи спільної власності на спірне майно, яке було набуто в період з 2011 року до укладення шлюбу 10 жовтня 2017 року, сторонами надано не було, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя підлягають задоволенню, а майно - поділу.

Що стосується спірного транспортного засобу автомобіля « Москвич» державний номер НОМЕР_1 , то матеріали справи не містять доказів, що він був у власності відповідача, тому на нього не розповсюджується режим спільного сумісного майна. Оскільки позивачем не доведено переліку витрачених матеріалів на здійснення ремонтних робіт житлового будинку належного відповідачу на праві особистої приватної власності, оскільки вказаний будинок був зареєстрований за відповідачем до початку спільного проживання однією сім`єю з позивачем, періоду їх проведення, витрачання придбаних матеріалів саме на цей будинок, як не доведено й істотності здійснених змін, тому у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат 110949,00 гривень в рахунок компенсації половини вартості капітального ремонту будинку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог, а саме щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року, та розподілу майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін, до складу якого входить: телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, музичний центр «Samsung, придбаний 28.02.2013, електродуховка незалежна газова «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, поверхня незалежна газова «Samsung» NA 64 H 3000 AK, витяжка «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, шафа «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, спальний гарнітур, придбаний у період з 21.01.2011 до 18.03.2011, великий диван моделі «куток №52», тумба ТВ, тумба для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), тумба під умивальник «Аквародос», акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, придбані 19.12.2014, люстри у загальній кількості 4 од. (придбані 21.11.2012 у кількості 2 од., 29.12.2014 у кількості 2 од., 23.07.2013 у кількості 1 од.), штори, придбані 20.11.2013, СВЧ піч LG MB-3929 X.

В іншій частині рішення суду, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

З висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб, про що свідчить актовий запис № 711 Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та свідоцтво про укладення шлюбу Серія НОМЕР_2 від 10 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 12).

26 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить актовий запис № 182 Бердянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 13).

Згідно з копією договору дарування від 26 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 1607, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3702794 від 27 травня 2004 та за даними інформаційної довідки №215413474 від 08 липня 2020, ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі зазначеного договору дарування, належить житловий будинок (домоволодіння), реєстраційний № 5912538, за адресою: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прийнято 27 травня 2004 (т.1 а.с.119-120).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Дмитренко М.Р. зареєстровано в реєстрі за № 1645, відповідного витягу з Державного реєстру правочинів №11829678 від 13 вересня 2012, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 14-15).

Згідно акту про фактичне проживання особи від 12 травня 2020 року, засвідчений підписами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 сусідів відповідача, згідно з яким ОСОБА_2 з жовтня 2009 року по липень 2018 року дійсно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 . Акт посвідчений головою вуличного комітету №3 Зіненко В.Л. (т.2 а.с.231).

За даними трудової книжки позивачки НОМЕР_4 , з 03 січня 2004 по 31 січня 2014 вона працювала на посаді продавця у ФОП ОСОБА_7 , з 17 лютого 2014 по 13 листопада 2014, з 03 жовтня 2016 по 03 травня 2017 та з 17 квітня 2019 по 19 травня 2019 отримувала допомогу по безробіттю, про що наявні відповідні записи у трудовій книжці; з 01 червня 2016 по 20 вересня 2016 працювала на сезонній роботі в ДЗОВ «Оріон» на посаді сестри-господарки; також наявні записи про роботу ОСОБА_2 в період з 01 січня 2018 по 30 квітня 2018 на посаді продавця у ФОП ОСОБА_8 , на посаді офіціанта з 24 липня 2018 по 14 вересня 2018 у Оздоровчому таборі «Маяк» СБУ (т.1 а.с.28-30).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі посвідки на постійне проживання для іноземців, з 17 листопада 2009 зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в ГУ УПФР в Московському району м.Санкт-Петербург (довідка №602957/18 від 16 травня 2018, т.1 а.с.124), є громадянином Російської Федерації, отримує страхову пенсію за віком з 27 березня 2003 безстроково, розмір пенсійної виплати підтверджений станом на 16 травня 2018 24 586 руб.35 коп.

19 вересня 2014 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 здійснив переказ за допомогою системи переказів «Золота корона» у сумі 10 000 00 руб.(т.1 а.с.128).

За даними ГУ ДПС у Запорізькій області від 19 листопада 2020, суду надано інформацію щодо розміру доходу заробітної плати та соціальних виплат на користь ОСОБА_2 в період з 2009 до 2018 рік, що за періодами узгоджується із даними трудової книжки.

26 травня 2018 року, 23 грудня 2016 року, 28 грудня 2017 року та 29 вересня 2018 року, ОСОБА_10 подано до ПАТ «Акцент-Банк» анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з метою отримання споживчих кредитів (т.2 а.с.2-20).

Судом встановлено, що предметом позовних вимог в цій справі є матеріально-правові вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21).

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Врахувавши наявність обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, здійснення ремонтних робіт в будинку, де сторони разом проживали, придбання майна для спірного користування, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2009 року по 09 жовтень 2017 року (укладення шлюбу між сторонами).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала належних доказів їх спільного проживання з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наданими позивачем доказами, а саме: актом про фактичне проживання особи від 12 травня 2020 року, посвідчений головою вуличного комітету № 3 Зіненко В.Л., зі змісту якого вбачається, що сусіди відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_2 з жовтня 2009 року по липень 2018 року дійсно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 ; показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які тривалий час спілкувалися з ОСОБА_2 , знали її сім`ю із відповідачем ОСОБА_1 , неприязних відносин між ними та сторонами у справі не мають. Факт спільного проживання однією сім`єю з позивачкою за вищевказаний період підтвердив і сам відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 111-115 ).

Щодо позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Встановивши, що майно, а саме: телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, музичний центр «Samsung, придбаний 28.02.2013, електродуховка незалежна газова «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, поверхня незалежна газова «Samsung» NA 64 H 3000 AK, витяжка «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, шафа «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, спальний гарнітур, придбаний у період з 21.01.2011 до 18.03.2011, великий диван моделі «куток №52», тумба ТВ, тумба для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), тумба під умивальник «Аквародос», акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, придбані 19.12.2014, люстри у загальній кількості 4 од. (придбані 21.11.2012 у кількості 2 од., 29.12.2014 у кількості 2 од., 23.07.2013 у кількості 1 од.), штори, придбані 20.11.2013, СВЧ піч LG MB-3929 X набуте під час спільного проживання сторін однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою, та врахувавши, що доказів наявності будь-яких письмових угод щодо особистої чи спільної власності на спірне майно, яке було набуто в період з 2009 року та до укладення шлюбу, сторонами надано не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя підлягають задоволенню, а зазначене майно - поділу.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вартість спірного майна, яке було поділено між сторонами визначено позивачкою в позовній заяві, а саме: телевізор «Samsung» UE55D8000YSXUA, вартістю 30 029,00 гривень; музичний центр «Samsung, вартістю 1 499,00 гривень, електродуховка незалежну газову «Samsung» NV 70 K 2340 RB/WT, вартістю 9 999,90 гривень; поверхню незалежну газову «Samsung» NA 64 H 3000 AK, вартістю 5 145,89 гривень; витяжку «Pyramida» HEV 22 (H-600 MM) чорного кольору, вартістю 7 149,00 гривень; шафу «Селіна» 3Д з прикроватною тумбою, вартістю 2 826, 00 гривень, спальний гарнітур, придбаний у період, вартістю 19 777, 00 гривень; великий диван моделі «куток №52», вартістю 20 715,00 гривень; тумбу ТВ, тумбу для акваріума, столик ЛДСП (кольору горіх болон`я темний, дуб молочний, з ручками релінг), вартістю 5 800,00 гривень; тумбу під умивальник «Аквародос», вартістю 4 000,00 гривень; акваріум на 290 л з тумбою прямокутною, розміром 120*40 см, чорного кольору, вартістю 3 634,00 гривень; люстри у загальній кількості 4 од., загальною вартістю 4 844,74 гривень; штори, вартістю 6 500,00 гривень; СВЧ піч LG MB-3929 X, вартістю 659, 00 гривень,

Іншої оцінки рухомого майна матеріали справи не містять, клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості майна в процесі розгляду справи не заявлялось.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не

перебувають у шлюбі між собою в період з жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року та в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя вищезазначеного рухомого майна та його поділу в рівних частках між сторонами, а також стягнення з відповідача на користь позивача різниці між вартістю рухомого майна, виділеного позивачці та відповідачу, що становить 9280, 95 грн .

Доводи апеляційної скарги про те, що все вищезазначене майно було придбано за його особисті кошти не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на законність судового рішення не впливають.

З огляду на викладене апеляційний суд, у межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що вони належним чином не підтверджені та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 09 лютого 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.