Справа № 541/2797/22
Номер провадження 2/541/105/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

15 лютого 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю представника позивача адвоката Сулиги С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представника адвокат Конюшко Д.Б.. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої вимоги обґрунтував тим, що 02.11.2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути вказаний борг у строк до 10.11.2021 року. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідачем власноручно без примушення та в здоровому глузді була складена і підписана боргова розписка, яка посвідчує передання відповідачу позивачем визначеної грошової суми в розмірі 8000,00 гри. Проте, у встановлений строк до 10.11.2021 року, як і по цей час відповідач так і не виконав взятих на себе зобов`язань, і не здійснив погашення суми боргу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати свої зобов`язання та здійснити погашення боргу у добровільному порядку, однак відповідач проігнорував вказані законні вимоги позивача, продовжуючи ухилятися від повернення суми боргу. Відповідно до положень договору позики, зміст якої закріплений у тексті Розписки від 02.11.2021 року, позивач має право у разі недотримання відповідачем зобов`язання щодо вчасного повернення коштів вимагати пеню в розмірі 10 відсотків від запозиченої суми за кожен день прострочення виплати. Вважає, що відповідач, не здійснивши погашення боргу у строк, встановлений в розписці, а відповідно своєчасно не виконавши своє грошове зобов`язання перед позивачем, зобов`язаний сплатити останньому за прострочення виконання зобов`язання: пеню з розрахунку 10 (десяти) відсотків від запозиченої суми за кожен день прострочення виплати - на підставі положень Розписки від 02.11.2021 року; 3% річних та інфляційні втрати - на підставі ст.625 ЦК України. За розрахунком позивача, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 276 000,00 грн., проте з урахування того, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання значно перевищує розмір основної суми заборгованості, керуючись принципом диспозитивності просить суд, стягнути пеню у розмірі 88 000,00 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу в розмірі 8000,00 грн.; пеню у розмірі 88000,00 грн., 3% річних у розмірі 226,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1881,22 грн., а всього 90 108,07 грн.; а також судові витрати у розмірі 11 492,40 грн.

Ухвалою суду від 11.11.2022р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.12.2022р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, з підстав, викладені у позові.

Відповідач, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України.

Судом встановлено, що 02 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень та зобов`язався повернути зазначені кошти до 10 листопада 2021 року, що підтверджується розпискою (а.с.6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що закріплено в положеннях ст. 629 ЦК України.

Згідно із ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно із ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

На час розгляду справи сума боргу по договору позики відповідачем повернута позивачу не була.

Крім того, як визначено зазначеним договором позики від 02.11.2021, укладеного між сторонами, у разі недотримання строку повернення позики, відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі десяти відсотків від зазначеної суми позики за кожен день прострочення виплати.

За розрахунком позивача, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 11.11.2021р. по 21.10.2022р. складає 276 000,00 грн., проте з урахування того, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання значно перевищує розмір основної суми заборгованості, керуючись принципом диспозитивності просить суд, стягнути пеню у розмірі 88 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позичальником не було виконано свого обов`язку з повернення позики в строки передбачені договором, то з відповідача, крім суми позики в розмірі 8000,00 грн. і пені, також підлягають стягненню:

- інфляційні втрати в сумі 1881,22 грн. за період з 11.11.2021р. по 21.10.2022р. (8000 х 123,52 (сукупний індекс інфляції) / 100 - 8000);

- три проценти річних від простроченої суми, а саме: 226,85 грн. за 345 дня (з 11.11.2021р. по 21.10.2022р.) несплати боргу (8000 х3% /100 /365 х 345).

На підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не повернув кошти отриманні згідно договору позики, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача заборгованість за договором позики, з урахуванням пені, розмір якої визначений в договорі позики, встановленого індексу інфляції, та 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 11.11.2021р. по 21.10.2022р. (день звернення до суду з позовом).

На підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Такі витрати стягуються у порядку визначеному ст.ст.137,141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами

договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №13/10/22-ЮП/IL, акт виконаних робіт на загальну суму 10500,00 грн. та квитанцію про прийняття коштів за надання юридичних послуг на суму 4000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України відповідачем не заявлене клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тому враховуючи вищевикладене, витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 листопада 2021 року в розмірі 8000,00 грн., пеню в розмірі 88000,00 грн., 3% річних у розмірі 226,85 грн., інфляційні втрати у розмірі 1881,22 грн., а всього на загальну суму 98108 (дев`яносто вісім тисяч сто вісім) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11492 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Суддя: О. М. Дністрян