Справа № 204/3488/22
Провадження № 2/204/290/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Гринюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2010 року в загальній сумі 13303, 92 грн., та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н від 18.06.2010 року, відповідно до якого, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір кредитного ліміту був збільшений до 16000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, ОСОБА_3 зобов`язання за договором належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, станом на дату смерті позичальника утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 13303 грн. 92 коп.

Оскільки, ОСОБА_3 , з яким був укладений договір у вигляді анкети-заяви, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які були зареєстрованими з ним за однією адресою, як спадкоємця померлої особи, які постійно з ним проживали, прийняли на себе зобов`язання за кредитним договором та повинні повернути борг, що стало підставою звернення позивача до суду.

В позовній заяві та доданому до неї клопотанні просив суд про розгляд справи за відсутності представника, у разі його неявки, не заперечуючи проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_1 неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з військовим станом. У поданій заяві зазначила, що від сплати боргу не відмовляється, перераховувала банку, скільки могла, після початку війни залишилася без роботи, змушена була виїхати з дитиною за кордон, не працює.

Однак, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті, так як відповідач, користуючись своїми процесуальними правами, надсилаючи на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, необґрунтовано затягує судовий розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.06.2010 року ОСОБА_3 підписано Анкету-Заяву, відповідно до якої останній погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, ОСОБА_3 погодився, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (арк.с.22 зворот).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.68).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.06.2010 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 заборгованість за кредитом станом на дату смерті позичальника складає 13303 грн. 92 коп., у тому числі за простроченим тілом кредиту (арк.с.6-7, 8-10, 11-12,13-14).

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 19.06.2020 року за № 14/5 -6112, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.02.2011 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з реєстраційного обліку не знятий. Склад зареєстрованих на день смерті ОСОБА_3 4 особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (арк.с.156 зворот).

23.04.2020 року АТ КБ «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_3 , яку було направлено до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори (арк.с.59).

Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою листом від 14.05.2020 року повідомлено АТ КБ «Приватбанк» про отримання претензії кредитора, листом від 14.05.2020 року повідомлено спадкоємців померлого про необхідність погашення боргу (арк.с.60).

05.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направлено претензії про сплату боргу померлого ОСОБА_3 , яка станом на дату смерті останнього склала 13538,92 грн. (арк.с.61,62,63-64)

Відповідно до копії спадкової справи №186/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 встановлено, що 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлого батька ОСОБА_3 . ОСОБА_2 , відповідно до поданої заяви від 07.04.2020 року відмовилась від належної частини спадщини за законом, що залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_3 , на користь доньки померлого - ОСОБА_1 .

20 липня 2020 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом доньці померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: автомобіля марки CHERY, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; судна тип «Прогрес», б/н 1976 року побудови, бортовий реєстраційний номер ДНІ 3676-К (арк.с.135-170).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки позичальник ОСОБА_3 помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України за борговими зобов`язаннями спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення викладені в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, відповідно до яких з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

АТ КБ «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_3 , яку було направлено до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори.

Листом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори було повідомлено АТ КБ «Приватбанк» про те, що претензія кредитора одержана, повідомлення спадкоємця померлого про необхідність повернення боргу.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З наданої копії спадкової справи № 186/2020 щодо майна померлого ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (арк.с.161). Дружина померлого ОСОБА_2 відмовилась від належної частини спадщини на користь доньки померлого (арк.с.140 зворот).

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та у встановлений строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, саме відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_3 зобов`язана повністю задовольнити вимоги кредиторів останнього в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті позичальника.

Однак, аналізуючи укладений між позивачем та померлим ОСОБА_3 договір, у вигляді анкети заяви, докази отримання померлим кредитних коштів, карток, розрахованої суми заборгованості, суд приходить до наступного.

18.06.2010 року ОСОБА_3 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Однак, підписана анкета-заява не містить виду банківських послуг, їх змісту, кредитну картку, яку бажав отримати позичальник, суму кредиту.

У позовній заяві позивачем стверджувалось, що ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 були отримані кредитні картки, однак суд не може прийняти вказану довідку, як доказ надання ОСОБА_3 кредиту, так як сама по собі видача картки не підтверджує надання кредиту, крім того надана довідка не містить обов`язкових реквізитів, а саме вихідного номеру та дати складання. При цьому жодним доказом наданим відповідачем не підтверджується фактичне отримання позичальником кредитних карток, тобто відповідачем не надано документу, який підтверджує дату отримання позичальником кредитної картки та особистого підпису позичальника, який би свідчив про її отримання.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що 18.06.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н із встановленням йому кредитного ліміту, а також доказів щодо розміру такого ліміту, видачі кредитних карток, позивачем до суду не надано.

Також позивачем зазначено, що ОСОБА_3 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (арк.с.21). Однак, вказану довідку суд не приймає, оскільки вона неналежно оформлена, а саме не містить обов`язкових реквізитів: дати складання та вихідного номера. Інших належних та допустимих доказів встановлення позичальнику кредитного ліміту, та його зміни, у тому числі збільшення, позивачем не надано.

Позивачем зазначено, що договір № б/н від 18.06.2010 року складається з заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку».

Але, «Умови та правила надання банківських послуг» підпису ОСОБА_3 не містять. Доказів того, що «Умови та правила надання банківських послуг», які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи також не містять, як відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання позичальником заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, та в подальшому такі умови не змінювались.

Також, суд зауважує, що позивачем не надано доказів надання банком позичальнику ОСОБА_3 кредиту у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, також не доведено, що позичальник на момент підписання заяви розумів саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, які зазначені у позовній заяві.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, ОСОБА_3 погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, досліджені матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження видачі ОСОБА_3 кредитної карти, її виду та строку дії, а встановлення розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка по рахунку за договором № б/н станом за період з 12.11.2012 по 21.01.2022 р. не є безспірними доказами існування між позивачем та ОСОБА_3 договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та не доведено факту видачі ОСОБА_3 кредитної карти.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2010 року, укладеним з ОСОБА_3 , спадкоємицею якого є ОСОБА_1 , у загальному розмірі 13303, 92 грн., є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,208,525,534,549,628,638, 1054,1055 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268, 352,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суду м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук