Справа № 471/970/22
Провадження №2/471/44/23
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/970/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов мотивовано тим, що 15 листопада 2021 року Братським районним судом Миколаївської області винесено наказ про стягнення з нього на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

На даний час він перебуває в шлюбі з іншою жінкою та має малолітню дитину-доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час позивач має на утриманні трьох дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Враховуючи вищевикладене зазначає, що його сімейний та майновий стан значно змінився і він не може сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 у визначеному судом розмірі. Тому просить суд змінити розмір аліментів з 1/3 частини на 1/4 .

Під час судового засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у заяві. Позивач зазначили, що наразі у сім`ї позивача також проживає неповнолітній ОСОБА_10 який є сином дружини позивача від попереднього шлюбу, та який є інвалідом дитинства, а таму його дружина не може працювати так як здійснює догляд за двома дітьми.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані матеріали на обґрунтування їх позицій, суд дійшов наступних висновків.

Позивач та відповідач у справі є батьками неповнолітніх дітей доньки аліни, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом Братського районного суду миколаївської області від 15.11.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.8).

Згідно досліджених матеріалів виконавчого провадження за 2022 рік з позивача на користь відповідача на утримання дітей було стягнуто 83823,95 грн. аліментів.

Згідно висновків за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 27.01.2023 року (арк..с.48-49) одержувач аліментів забезпечує потреби дітей відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких з грудня 2022 року становить понад два прожиткових мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що наразі у нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та яка має сина від попереднього шлюбу та який є інвалідом дитинства.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що розмір аліментів, визначений наказом суду від 15.11.2021 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні доньку та дружину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від попереднього шлюбу та суперечитиме їх інтересам. Проживання у сім`ї позивача дитини дружини від попереднього шлюбу також не є доказом погіршення майнового становища, оскільки позивач не є батьком цієї дитини або його опікуном.

Вказані висновки суду кореспондуються з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

За такого задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання6 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2023 року.

СуддяІ.Б. Гукова