Баранівський районний суд Житомирської області

Справа № 273/1863/22
Провадження № 6/273/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: судді Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Муравській М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-61/2011, первісний стягувач: Публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», боржник: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулося до суду з із заявою, в якій зазначило, що на підставі Договору про відступлення прав вимоги № GL48N718070_Ur_1 від 24.07.2020 року є правонаступником ПАТ КБ «Надра», на користь якого 21.02.2011 року у цивільній справі №2-61/2011 Баранівський районний суд Житомирської області стягнув із ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 54529,47 грн. за кредитним договором № 02/КА/2007-980 від 27.06.2007 року.

В обґрунтування заяви вказало, що строк для пред`явлення виконавчих документів пропущено у зв`язку з тим, що в кредитній справі, яка передана йому первісним стягувачем виконавчий лист був відсутній, на день укладення Договору відступлення прав вимоги виконавчий лист не перебував на виконанні виконавця. Оскільки, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником не виконане, вважає що докази втрати виконавчого листа наявні, поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання очевидні, тому як новий стягувач просить заяву задовольнити.

Представник заявника у судове засідання не з`явився. Заява про заміну сторони у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання містить клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник ПАТ КБ «Надра» у судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду заяви повідомлявсь належно, заяв або клопотань не надходило.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день час і місце заяви повідомлявся належно, заяв і клопотань не подавав.

Відповідно до ч. 3 ст. 433, абз. 2 ч. 3 ст. 442 та п. 17. 4 перехідних положень ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату та заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування заяви, дійшов до наступного висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 24.07.2020 року між ПАТ "КБ "НАДРА" та ТОВ "ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_Ur_1, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника (боржника) ОСОБА_1 за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 02/КА/2007-980 від 27.06.2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП». (а.с. 11-12, 13)

При цьому із доданих до матеріалів справи, а саме платіжних доручень вбачається, що ТОВ "ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» здійснило відповідну сплату грошових коштів за договором про відступлення прав вимог ще в липні 2020 року (а.с. 9).

Отже, ТОВ "ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуло відповідного права вимоги до позичальника (боржника) ОСОБА_1 за кредитним договором № 02/КА/2007-980 від 27.06.2007 року ще в 2020 року, однак до суду із відповідною заявою про заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі №2-61/2020 звернулось лише 20.10.2022 року.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правове регулювання спірних питань забезпечують норми цивільного, процесуального та виконавчого законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу, У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду У країни від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), постанова Верховного Суду від 19 лютого

2020 року у справі № 2-3897/10.

Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на викладене, встановивши, що у зв`язку з укладенням між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», договору відступлення прав вимоги відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, при цьому перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відбувся із дотриманням вимог законодавства і Договір про відступлення прав недійсним не визнавався та не скасований, та з урахуванням того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, то суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви про заміну сторони у виконавчому листі.

Разом з тим, вирішуючи питання в частині вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, суд приходить до наступного.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»),

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно пункту 17.4. розділу VIII Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3- рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404- VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до норми пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VІІІ свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VІІІ. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Належних доказів переривання із моменту набрання чинності рішенням суду першої інстанції встановленого ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» чи ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ строку пред`явлення виконавчого листа, дублікат якого просить видати заявник, ним на час розгляду справи подано не було.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-УІІІ). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих

документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Разом із тим, заява про видачу дубліката виконавчого документа відносно боржника ОСОБА_1 , не містить належних доказів втрати дублікату виконавчого документа.

Так, обґрунтовуючи втрату оригіналу виконавчого документа щодо боржника ОСОБА_1 , заявник посилався на його відсутність в кредитній справі, тобто вказаний виконавчий документ заявнику фактично не передавався. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що виконавчий лист не перебуває на виконанні виконавця, що він втрачений, заявником не надано.

Разом із тим, заявник помилково ототожнив саму лише відсутність у первісного стягувача оригіналу виконавчого документа щодо боржника, що підтверджується зазначеними доказами, із втратою ним вказаного виконавчого документа, а отже обставини, на які посилається заявник, фактично є недоведеними.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні акти проведення перевірки ПАТ «КБ «Надра» щодо наявності виконавчих документів, матеріали службових розслідувань у випадку виявлення втрати, і до часу укладення договорів про відступлення права вимоги ці обставини самим банком не встановлювались.

Представником заявника не було доведено наявності обставин, які б перешкоджали пред`явити дублікат виконавчого листа до виконання первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра» вчасно, у строки передбачені законом.

При цьому посилання заявника на ту обставину, що він лише у 2020 році набув право вимоги за кредитним договором, у зв`язку з чим не міг раніше звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачі дублікатів виконавчих листів, суд відхиляє, оскільки відступлення прав вимог не є поважною причиною для відновлення прав стягувача або звільнення його від обов`язку добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки під час виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Отже доводи заявника про обставини, що вплинули на факт втрати ним оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження втрати виконавчого листа, та з урахуванням пропуску визначеного Законом України «Про виконавче провадження» строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в цій частині. За таких

обставин заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 433, 442, п.п. 17.4 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-61/2011, первісний стягувач: Публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», боржник: ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Замінити первісного стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» (, місцезнаходження 04053, м. Київ вулиця Артема,15) на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження - 49089, м. Дніпро, вулиця Автотранспортна,2 офіс 205) у виконавчому листі, виданому за рішенням Баранівського районного суду Житомирської області по цивільній справі № 2-61/2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02/КА/2007-980 від 27.06.2007 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра».

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів в порядку, передбаченому ст. ст. 353-355 ЦПК України.

Суддя : О.В.Васильчук