ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1996/23 Справа № 176/1127/22 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Барильської А.П.,

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду від 19 жовтня 2022 року, яке постановлено суддею Кучмою В.В. у місті Жовті Води, повний текст рішення суду складено 19 жовтня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 січня 2019 року вона звернулась до ОСОБА_3 з проханням позичити їй грошові кошти у розмірі 25000 грн., останній надав у борг вказану суму за умови повернення зазначених коштів до 30 грудня 2020 року, у зв`язку з чим позивачем написано розписку.

Однак, позивач помилково переплутавши цифри номера банківської карти, у період з 19 січня 2019 року по листопад 2020 року перевела на картку відповідача грошову суму у розмірі 21278,92 грн. З відповідачем ОСОБА_1 особисто не знайома, ніяких договорів з ним не укладала, а тому жодних підстав для перерахування коштів не існувало. Коли зрозуміла, що кошти перераховувала не на той рахунок, 05 січня 2022 року звернулася до відповідача з вимогою про повернення помилково отриманих грошових коштів, яка останнім була отримана 10 січня 2022 року. Але станом на сьогоднішній час відповідач кошти їй не повернув, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Жовтоводського міського суду від 19 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2020 справа № 495/2442/16-ц; від 22.03.2021 року, справа № 760/18229/15-ц; від 12.12.2019 року справа № 904/5330/18.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до розписки від 15.01.2019 року ОСОБА_4 взяла у борг у ОСОБА_5 кошти у розмірі 25 000 гривень та зобов`язувалася повернути зазначені кошти до 30 грудня 2020 року. (а.с. 27).

Відповідно до платіжних доручень, ОСОБА_1 перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача ОСОБА_2 кошти на загальну суму 21278,92 грн., а саме: 29.03.2020 року 1200 грн., 11.04.2020 року 1005,03 грн., 24.04.2020 року 1005,03 грн., 28.04.2020 року 402,01 грн., 02.05.2020 року 2010,05 грн., 07.05.2020 року 1005,03 грн., 08.05.2020 року 2412,06 грн., 20.05.2020 року 1005,03 грн., 24.05.2020 3618,09 грн., 26.05.2020 10005,03 грн., 19.06.2020р. 1306,53 грн., 30.06.2020 1005,03 грн., 24.10.2020 1000 грн., 26.11.2020 500 грн., 19.01.2021 2800 грн. (а.с.8-23).

Відповідно до претензії про повернення безпідставно отриманих коштів, 05 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 на адресу відповідача направила претензію про повернення безпідставно отриманих коштів, де повідомила свій розрахунковий рахунок та вимагала у семиденний термін з моменту отримання претензії здійснити перерахунок коштів у сумі 21278,92 грн. (а.с.24-25).

Відповідно до фіскального чеку 30.12.2021 року на адресу відповідача направлено рекомендований лист. (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено помилковість здійснення перерахування коштів на картку, що належить відповідачу ОСОБА_2 , що виключає безпідставне набуття відповідачем коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Відповідно до частин першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої-другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, саме на позивача покладений процесуальний обов`язок доказування і надання принаймні логічного пояснення непослідовності власних дій, які б міг оцінити суд та які можна було б перевірити належними доказами.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, в чому саме полягала помилка при переказі коштів, які на протязі тривалого часу, а саме: 29.03.2020 року 1200 грн., 11.04.2020 року 1005,03 грн., 24.04.2020 року 1005,03 грн., 28.04.2020 року 402,01 грн., 02.05.2020 року 2010,05 грн., 07.05.2020 року 1005,03 грн., 08.05.2020 року 2412,06 грн., 20.05.2020 року 1005,03 грн., 24.05.2020 3618,09 грн., 26.05.2020 10005,03 грн., 19.06.2020р. 1306,53 грн., 30.06.2020 1005,03 грн., 24.10.2020 1000 грн., 26.11.2020 500 грн., 19.01.2021 2800 грн. перераховувалися на банківську карту відповідача, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт безпідставного неодноразового перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14.04.2020 справа № 495/2442/16-ц; від 22.03.2021 року, справа № 760/18229/15-ц; від 12.12.2019 року справа № 904/5330/18, колегія судів не бере до уваги зважаючи на те, що зазначені постанови Верховного Суду не підлягають застосуванню, оскільки мають інший предмет спору та інші фактичні обставини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2023 року.

Головуючий: суддя А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко