Провадження № 2/369/932/23
15.02.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі судового засідання Світлак Ю.Ю. ,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , просив стягнути з нього 272878 гривень боргу за Попереднім договором, три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, і які станом на день подання цієї заяви складають 8186,34 гривень; інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, і які станом на день подання цієї заяви складають 26 742,04 гривень; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень та судові витрати, пов`язані зі сплатою судових зборів, у розмірі 3 232,06 гривень.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 02 вересня 2019 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.
Попередній договір засвідчено нотаріусом Дудкіною Н. В, та зареєстровано в реєстрі за номером 721.
Згідно п. 4 Договору на підтвердження намірів сторін Позивач передав, а Відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 272878 грн. 00 коп.
Згідно п. 5 Договору, Сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 272 878,00 гривень протягом одного місяця.
Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 червня 2020 року, так і станом на день подання позовної заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі. Крім того, всупереч умовам Попереднього договору, Продавцем не повернуто Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця, тобто як до 30 липня 2020 року, так і станом на день подання позову до суду.
Сума боргу за Попереднім договором складає 272 878,00 гривень.
За підрахунком позивача, три проценти річних від простроченої суми станом на день подання позовної заяви складає 272878*0,03*1=8 186,34 гривень.
Встановлений індекс інфляції за серпень-грудень 2020 року 3,5% (9 550,73 гривень), за січень липень 2021 року 6,3% (17 191,31 гривень).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року цивільну справу передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області за територіальною підсудністю.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.
Відзив на позов не надходив.
У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Позивач просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 02 вересня 2019 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири.
Договір був складений та підписаний на нотаріальному бланку та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 721.
Відповідно до абз. 4 п. 3 договору ціна продажу становить 272 878 грн. 00 коп.
Згідно п. 4 Договору на підтвердження намірів сторін Позивач передав, а Відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 272 878 грн. 00 коп.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, відповідно умовами Договору визначено термін укладення Основного Договору 30 червня 2020 року.
Принцип належного виконання зобов`язання, визначений чинним законодавством України, полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Згідно з чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Відповідно до п. 5 Договору у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливість ввести його в експлуатацію, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 272 878, 00 грн.
Статтею 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів закріплено принцип pacta sunt servanda, відповідно до якого кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватися.
Відповідач знав про порушення ним умов Договору, оскільки будинок не було побудовано та введено в експлуатацію, і починаючи з 30 червня 2020 року він мав повернути грошові кошти прийняті в вигляді авансу в сумі 272 878,00 грн., проте ним не було здійснено таких дій.
А відтак, Відповідачем не виконано зобов`язання, передбачено умовами Договору щодо повернення Позивачу отриманого авансу в межах розмірі 272878 грн. у зв`язку з неукладенням основного договору.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Здійснивши перевірку розрахунку, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 625 ЦК України за період з серпня 2020 року до липня 2021 року становить 26 742,04 грн, відсоткова ставка 3% річних за такий самий період складає 8 186,34 грн.
Частиною 2 ст. 635 ЦК України встановлені наслідки ухилення однієї із сторін від укладення основного договору: сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння їй душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на неможливість користуванням своїм майном протягом тривалого часу суд також оцінює критично, оскільки основний договір мав бути укладений до 30 червня 2020 року, а позов до суду надійшов лише у вересні 2021 року. Сам по собі факт неукладення основного договору не може ототожнюватись з моральними стражданнями. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 76,81, 141, 258-259, 263-265, 268 ,354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу квартири - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий внесок за попереднім договором купівлі-продажу квартири у розмірі 272 878 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 26 742 (двадцять шість тисяч сімсот сорок дві) гривні 04 копійки та 3% річних за боргом у розмірі 8 186 (вісім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 34 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 278 (три тисячі двісті сімдесят вісім) гривень 06 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя І.О. Фінагеєва