ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

16 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9383/21
Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/337/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Державна казначейська служба України,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2020 році кадровим органом військової частини були сформовані та направлені на адресу УПСЗН Деснянської районної ради у м. Чернігові відомості розподілу виплат на отримання вказаної допомоги позивачці. Проте, Управлінням було виплачено лише частково позивачці вказану грошову допомогу у розмірі 1390 грн. Позивачка вважає, що дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради є такими, що порушують норми чинного законодавства, та звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання їх дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який судом задоволено в повному обсязі рішенням від 02.03.2021.

Позивач наголошує, що рішення суду в добровільному порядку суду відповідачем не було виконано протягом 6 місяців з дати набрання судовим рішенням законної сили та з моменту доплати невиплаченої грошової допомоги у розмірі 6800 грн, що спричиняє позивачу тяжкі душевні страждання, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, а також значне погіршення здоров`я, приниження честі і гідності.

У позові ОСОБА_1 просить визнати, що протиправна бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвела до моральної шкоди у розмірі 70 000 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку за реквізитами, доданими до позовної заяви.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано, що протиправна бездіяльність і тривале невиконання судового рішення посадовими особами Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат призвели до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 70000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався, що протиправна бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати позивачці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком тривала з моменту набуття позивачкою права на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір щорічної разової допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, тобто з 27.02.2020. За висновком суду, заявлений розмір моральної шкоди відповідає розміру стягнення Європейським судом з прав людини у аналогічних справах, в яких розглядалися скарги на бездіяльність державних органів.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник Державної казначейської служби України Мулач Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.11.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За доводами апеляційної скарги судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що Державна казначейська служба України як відповідач не може використати процесуальні права учасника процесу, оскільки згідно з функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наголошує, що Державна казначейська служба України діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, та є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тому, посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001 та постанову Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 199/6713/14-ц, заявник вважає, що не допускається стягнення з органів Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди і зазначає, що судом не були враховані положення ст. 1167 ЦК України, оскільки позивачкою не доведено факт завдання їй моральної шкоди.

За доводами скарги, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення виконавчого листа по справі № 620/6495/20 до органів державної виконавчої служби. Крім того, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень також відсутня інформація щодо подання позивачкою вказаного виконавчого документа на виконання, тому заявник вважає, що позивачкою не вчинено передбачених чинним законодавством дій для виконання рішення суду на її користь.

Заявник вважає необґрунтованими твердження позивачки щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 в добровільному порядку та зазначає, що на час відкриття провадження у цій справі Чернігівським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат рішення адміністративного суду виконано в повному обсязі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивачки, що підтверджується платіжним дорученням від 24.09.2021.

Також заявник не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди та наголошує, що позивачкою не надано доказів на підтвердження завдання їй моральних чи фізичних страждань. А наданий позивачкою розрахунок моральної шкоди суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України.

В обгрунутування доводів скарги заявник посилається на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Крім того, як вказує заявник, Державною казначейською службою до суду першої інстанції було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи положення п.п. 2 п. 3 ч. 3 ст. 274 ЦПК України та п.п. 9 п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.12.2015 (а.с. 18).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 8-10).

Вказане рішення суду набрало законної сили 01.04.2021.

Згідно відомостей Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_1 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 зроблено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка становить 6 800,00 грн (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.09.2021 перераховано (проведено Банком 28.09.2021) частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, яка становить 6 800,00 грн на особовий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 17, 37).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 № 620/6495/20 в повному обсязі не виконано на час її звернення до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протиправна бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати позивачці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком тривала з моменту набуття позивачкою права на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір щорічної разової допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, тобто з 27.02.2020. За висновком суду, заявлений розмір моральної шкоди відповідає розміру стягнення Європейським судом з прав людини у аналогічних справах, в яких розглядалися скарги на бездіяльність державних органів.

З висновком районного суду щодо наявності підстав для відшкодування завданої моральної шкоди погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 визнано протиправними дії Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної вище постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало їй моральних страждань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 встановлено неправомірність дій з боку відповідача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

За таких обставин, основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду протиправність дій Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат по не нарахуванню та не здійсненню виплати щорічної грошової допомоги вчасно та у належному розмірі, є достатньою підставою для компенсації моральних страждань у грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання дій/рішень/бездіяльності відповідача протиправними ще не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, невиконання судового рішення більше 5 місяців є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивачки внаслідок бездіяльності державного органу.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи апелянта про недоведеність позивачем протиправних дій відповідача, що потягло за собою страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду, оскільки судом встановлено, що виплата щорічної грошової допомоги в повному обсязі відбулась лише після ухвалення судового рішення.

Посилання апеляційної скарги на не доведенність факту спричинення моральної шкоди протиправною бездіяльністю органу державної влади та того, що позивачем не надано жодних доказів, що фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись із визначеною судом першої інстанції сумою відшкодування моральної шкоди та в частині визначення відповідача, з якого підлягає стягненню така шкода.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Враховуючи встановлені обставини справи, час, на протязі якого рішення суду фактично не виконувалось (5 місяців) та факт виконання відповідачем рішення суду, виконання не в повному обсязі апеляційний суд вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 1500 грн.

Крім того, апеляційний суд враховує, що дійшовши правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не правильно визначив відповідача, з якого підлягає стягненню моральна шкода на користь позивачки.

Як вбачається, позов ОСОБА_1 був пред`явлений до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Державної казначейської служби України.

Апеляційний суд враховує, що оскільки неправомірність дій посадових осіб Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2021, яке набрало законної сили, то моральна шкода за тривале невиконання рішення цього суду підлягає стягненню саме з Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №459/274/17.

У зв`язку з наведеним позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат призвела до моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позову частково.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди у сумі 70 000 грн. Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 у справі № 761/11472/15-ц дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі. Таким чином, враховуючи приписи п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», позивачка мала би сплатити за подачу позову 1816 грн судового збору, проте вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог щодо позовної вимоги майнового характеру (2 % від заявленого розміру в суді першої інстанції), сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави в розмірі 18, 16 грн.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги частково на користь Державної казначейської служби України підлягають відшкодуванню кошти у сумі 1362 грн + 1334,76 грн (98 %), всього 2696,76 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3 ч.1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (юридична адреса: пр.-т Миру, 116-а, м. Чернігів, єдрпоу 03190840) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції 18,16 грн.

Компенсувати Державній казначейській службі України 2696,76 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16.02.2023.

Головуючий Судді :