Справа № 442/7478/22
Провадження №2/442/1506/2022
Провадження № 2/442/213/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої - судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання - Антоненко В.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Трускавецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

В обгрунтування позову зазначив, що 30.09.2006 сторони уклали шлюб. За час подружнього життя у них народилися діти: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.04.2021 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач більшість часу знаходиться за кордоном, а дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Всі обов`язки щодо виховання та утримання трьох спільних дітей покладені на нього. Зважаючи на труднощі, що можуть виникнути через перебування відповідача за кордоном, зокрема, при переведенні дітей до інших навчальних закладів, вступі у ВНЗ, виїзді за кордон, зміни місця реєстрації, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним - батьком ОСОБА_1 .

02.12.2022 на розгляд суду надійшло клопотання відповідача про визнання позову в повному обсязі. Не заперечує щодо задоволення позову, просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.12.2022 відкрито провадження у справі.

У підготовчому судовому засіданні позивач пояснив, що спору щодо визначення місця проживання дітей між ним та відповідачкою не було і немає, оскільки діти проживали з ним після розірвання шлюбу і продовжують там проживати, а також зареєстровані за цією ж адресою. Надходження йому повістки до військкомату слугувало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися. Як зазначалось вище, відповідач подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Від Дрогобицької районної державної адміністрації надійшла заява, зокрема, про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовчому судовому засіданні встановлено підстави для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню, та які докази повинні бути зібрані, судом встановлено, що позовна заява не містить відомостей про звернення позивача до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді його звернення.

Так, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Беручи до уваги наведене вище, позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що дитина проживає із позивачем та перебуває на його утриманні.

З позову слідує, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини, як такий, відсутній, зокрема, позивачем не вказано, в чому саме полягає спір між ним та відповідачем, оскільки дитина тривалий час зі згоди матері проживає з батьком. При цьому, позивачем не надано до матеріалів позову медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), акти обстеження житлово-побутових умов як позивача, так і відповідача.

Відтак, у позовній заяві, в порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини; до матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст. 19 СК України; звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано акти обстеження житлових умов батьків на предмет визначення місця проживання дитини.

Однак, наведене не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлено, що між сторонами не існувало та не існує спору про визначення місця проживання дитини.

Так, на виконання вимог ст.189 ЦПК України, з`ясовуючи заперечення відповідача проти позовних вимог, суд встановив, що відповідач не заперечує щодо проживання дитини з батьком. Більше того, у підготовчому судовому засіданні позивач ствердно заявив суду, що між ними з відповідачем спору не існує, мати не заперечує, щоб її малолітній син проживав з батьком, спори щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини відсутні.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відповідач у своїй заяві від 01.12.2022 повідомила суду, що вона не заперечує проти визначення місця проживання їх спільної із позивачем дитини разом із останнім.

Тобто, відповідач висловила добровільну згоду на проживання її дитини разом із позивачем та не заперечує проти цього.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, спільна дитина сторін проживає разом із батьком.

Вказану обставину учасники процесу визнають і не оспорюють.

У зв`язку із цим, суд приходить висновку, що права дитини жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою її батьків, дитина проживає разом із батьком.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дитини сторін за відсутності такого спору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини, унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін. Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із нею.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини, ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дитини не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд дійшов висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Трускавецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10.03.2023.

Суддя Грицай М.М.