Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2094/22
Номер провадження2-о/711/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого: судді - Кондрацької Н.М.

за участі: секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.

адвоката Голубчика І.В.

розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Добровеличківська селищна рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2016 року по день смерті останньої.

У заяві зазначає, що заявник з грудня 2016 року проживала однією сім`єю з хрещеною матір`ю ОСОБА_2 по день її смерті в квартирі АДРЕСА_1 . Для неї ОСОБА_2 була другою матір`ю і вона ставилась до неї як до доньки. У ОСОБА_2 не було близьких та рідних.

В грудня 2016 року ОСОБА_2 зробили операцію і вона понад 3 тижні знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Перша Черкаська міська лікарня» ЧМР. Увесь цей час заявник перебувала біля неї, за власні кошти купувала ліки та медичні препарати для операції. Рідна мати заявниці проживала за кордоном, тому доглядати свою подругу не мала змоги. Заявник без вагань переїхала до своєї хрещеної матері для її догляду та проживання одразу після закінчення нею стаціонарного лікування.

Протягом спільного проживання ОСОБА_2 перебувала на післяопераційному лікуванні майже 2 місяці, в 2020 році отримала перелом хребця поперекового відділу, при цьому хворіючи на інші супутні хвороби. Маючи такі важкі хвороби і мізерну пенсію, хрещена заявника не могла здійснювати повноцінний догляд за собою, тому заявник надавала їй такий необхідний та потрібний догляд та піклування: приготування їжі, годування, прання речей та умов здійснення прибирання квартири, купівля продуктів харчування, одягу, речей повсякденного вжитку та ліків, а також постійне відвідування лікарів.

За час спільного проживання ОСОБА_2 склала на заявника два заповіти, а саме на кв. АДРЕСА_1 та на будинок і земельну ділянку АДРЕСА_2 , які були скасовані заповідачем в лютому 2022 року. А в 2018 році між ОСОБА_2 та заявником було укладено договір довічного утримання, за яким у власність заявника передана квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після смерті заявник здійснила поховання останньої.

Після смерті ОСОБА_2 заявник звернулась до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, а саме будинку та земельної ділянки, які на день смерті належали спадкодавцю на праві приватної власності. Заяву нотаріус прийняла, однак, повідомила, що по закінченню шестимісячного терміну з дати смерті спадкодавця буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на власність на спадщину, на тій підставі, що заявник не являлась спадкоємцем за законом, а заповіт спадкодавець скасувала. Факт проживання однією сім`єю повинен встановити суд. Про існування інших спадкоємців заявнику не відомо.

У судовому засіданні заявник та її представник адвокат підтримали заяву та просили задоволити. Заявник пояснила, що ОСОБА_2 вона була як донька, дітей у померлої не було. Під час проживання заявник купувала продукти харчування та ліки. Заявник не заперечувала факту існування шлюбних відносин (чоловіка) та їх спільної дитини на час проживання з спадкодавцем.

Заінтересована особа не заперечувала щодо задоволення заяви, про що йдеться у надісланому листі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засідання повідомила, що знає ОСОБА_1 з 1995 року. Їй відомо зі слів заявниці, що остання доглядала за своєю хрещеною матір`ю та проживала з нею.

Свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що знайомий з ОСОБА_1 з 1991 року. Йому заявник розповідала, що доглядає за хрещеною матір`ю, відлучалась з роботи, щоб доглядати за нею, ночувати залишалась удома. Один раз бачив ОСОБА_2 удома у заявниці по АДРЕСА_3 , там, де проживають чоловік та дитина заявниці.

Суд, взявши до уваги пояснення заявника та її адвоката, вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , 1947 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить надана копія свідоцтва серії НОМЕР_1 .

Метою звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, як зазначається у заяві та у поясненнях заявника під час судового засідання, є прийняття у спадок нерухомого майна померлої ОСОБА_2 .

Заявник посилається на те, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, опікувалась, матеріально забезпечувала, сплачувала комунальні послуги, забезпечувала ліками, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, а відтак має право на спадкування, як така, що проживала з спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 21 постанови Пленуму Пунктом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судовому практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звертаючись з заявою до суду, заявник наводить аргументи про те, що спільно проживали із померлою в одній квартирі, вели спільне господарство, за життя постійно опікувалась ОСОБА_2 , купував ліки та харчі, сплачувала комунальні послуги, проте вищевказані доводи, як підтвердження проживання однією сім`єю, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

В якості доказів заявник надала товарні чеки на придбання ліків, продуктів харчування (деякі з них з низьким технічним рівнем виконання), мобільного телефону, побутової техніки за період 2016-2017 років, виписки з карткових рахунків ОСОБА_1 , фотокартки речей та людей, записник, квитанції про сплату комунальних послуг за 2017, 2020 роки, копії виписок з історії хвороби ОСОБА_2 за 2010, 2016, 2017, 2018, 2020 роки, декларації про вибір лікаря, протоколи про медичні обстеження тощо.

Крім того, позивачем в якості доказів додано копію договору -замовлення на організацію та проведення поховання, квитанцію про купівлю ритуальної атрибутики.

Суд оцінює критично вищевказані письмові докази в сукупності із іншими дослідженими у справі доказами та приходить до переконання про те, що обставини наведені заявником не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази даних обставин не підтверджують, а вказують лише на те, що заявник допомагала ОСОБА_2 , оскільки вона була людиною похилого віку, ймовірно зі слабким стоном здоров`я.

До таких висновків прийшов Верховний суд у справі № 542/1648/19 (провадження № 61-20204св21), виклавши їх у постанові від 25 травня 2022 року.

Також суд критично оцінює пояснення свідків у судовому засіданні, оскільки вони не є очевидцями того, про що свідчили, інформація їм відома здебільшого зі слід заявниці ОСОБА_1 .

Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідно до Договору довічного утримання (догляду) від 10.04.2018 укладеного між ОСОБА_2 (відчужувач) та ОСОБА_1 (набувач), остання забов`язалась забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно на умовах встановлених договором, а ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного Договору набувач відносно відчужувача повинен здійснювати догляд та надавати необхідні медикаменти та лікарські засоби, забезпечувати медичною допомогою, надавати побутові послуги, забезпечувати всіма предметами домашнього вжитку, речами, виконувати додаткові доручення, забезпечувати належним доглядом, поховати відчужувача.

Разом із тим, заявником не доведено доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлою, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.

Отже, в цілому, можливо зробити висновок, що заявник ОСОБА_1 вчиняла дії (погляд, придбання ліків, продуктів харчування тощо) відносно ОСОБА_2 на виконання Договору довічного утримання від 10.04.2018.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належних та допустимих доказів на спростовання наведеного позивачем надано не було, клопотань щодо проведення будь-яких експертиз не заявлялося.

Відтак, суд прийшов до переконання про те, що заявником не подано належних та допутимих доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України дійсного перебування у сімейних відносинах із ОСОБА_2 , постійного проживання з померлою за однією адресою з 2016 року, а відтак у заяві про встановлення факту проживання обнією сім`єю необхідно відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,81,264,265,315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , Добровеличківська селищна рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без задоволення.

Повне рішення суду буде виготовлено 08.03.2023.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька