КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року

м. Київ

справа №760/9441/22

провадження № 22-ц/824/1774/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - головний державний виконавець Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасов Євген Володимирович, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року у складі судді Калініченко О.Б.

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича, заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою на рішення головного державного виконавця Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Євгена Володимировича, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Вимоги мотивовані тим, що 13 грудня 2021 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 760/18121/16 від 13 грудня 2019 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, прийнято постанову про передачу виконавчого провадження №60640079 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Зазначав, що державний виконавець не виконав обов`язку щодо перевірки наявності боржника, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до іншого відділу державної виконавчої служби, шляхом здійснення доручення відповідному органу державної виконавчої служби щодо перевірки місця проживання/перебування боржника у виконавчому провадженні за вказаною адресою.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачаєтьсяся, що боржник неодноразово надавав інформацію про зміну місця проживання, зокрема, боржник на адресу державного виконавця надсилав повідомлення про неможливість виконання рішення, у зв`язку з перебуванням дочки на навчанні або їхнім відпочинком в м. Одеса.

Посилався на те, що згідно виконавчого документу місцем проживання боржника, за яким рішенням суду визначене місце проживання доньки, є: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою боржнику надсилалася поштова кореспонденція як державним виконавцем, так і стягувачем, яка ним отримувалася.

До того ж, у матеріалах виконавчого провадження були відсутні документи відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з яких державний виконавець міг би встановити місце проживання боржника у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

Зауважував, що прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови призвело до штучного затягування виконання судового рішення, чим порушувалися права ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні, а також права доньки на спілкування з матір`ю та участь останньої у вихованні доньки.

Враховуючи викладене, просила визнати незаконною та скасувати постанову від 13 грудня 2021 року про передачу виконавчого провадження №60640079 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 09 листопада 2022 року представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити у повному обсязі.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не застосував до правовідносин, що склалися, положення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що право вибору між кількома органами державної виконавчої служби належить саме стягувачу (а не боржнику чи державному виконавцю), а тому прийшов до помилкового висновку про те, що права ОСОБА_1 оскаржуваною постановою не порушено. Такий висновок суду не ґрунтується на нормах закону, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що матеріали виконавчого провадження вказують на ту обставину, що боржник у виконавчому провадженні зареєстрований на території Солом'янського району міста Києва. У справі відсутні документи, з яких би державний виконавець міг би встановити місце проживання боржника у с. Хотів Київської області.

Вважає, що акти державного виконавця від 19 жовтня 2020 року та від 01 грудня 2021 року не могли і не можуть бути підставою для передачі виконавчого провадження для виконання іншому відділу державної виконавчої служби.

11 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін.

Зазначає, що з доводами апеляційної скарги боржник не погоджується та вважає їх безпідставними.

Головний державний виконавець не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог законодавства, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Права заявниці жодним чином не були порушені на момент як звернення до суду, так і розгляду скарги навіть з урахуванням того, що постановою головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевича О.В. виконавче провадження № 60640079 було передано Солом`янському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві головного територіального управління юстиції у м. Києві Штойки Л.Р. від 19 листопада 2019 року за заявою стягувача на його вибір саме за місцем проживання боржника було відкрито виконавче провадження №60640079 з примусового виконання виконавчого листа №760/18121/16-ц, виданого 13 листопада 2019 року Київським апеляційним судом, яким визначено ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною.

Згідно відомостей, вказаних у виконавчому документі, місцем проживання боржника є адреса: АДРЕСА_2 .

01 грудня 2021 року представником боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 повідомлено Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю, у тому числі з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до Акту державного виконавця від 19 жовтня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає.

За змістом Акту державного виконавця від 01 грудня 2021 року, ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постійній основі. Факт проживання підтвердили ОСОБА_7 , ОСОБА_8

09 грудня 2021 року в.о. начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольга направила до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлення №173203 (173205), в якому зазначила, що при проведенні виконавчих дій, зокрема щодо виконання виконавчого листа №760/18121/16-ц, виданого 13 листопада 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні №60640079 встановлено зміну місця проживання боржника.

Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасова Є.В. від 13 грудня 2021 року виконавче провадження №60640079 передано до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 лютого 2022 року матеріали виконавчого провадження №60640079 передано до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 вересня 2022 року матеріали виконавчого провадження №60640079 передано до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за заявою стягувача.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

У статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення, наведено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, (стаття 17 вказаного Закону).

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною четвертою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розроблено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до абзацу другого підпункту 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, в чинній на час постановлення оскаржуваної постанови державного виконавця редакції (далі - Інструкція), виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, якщо місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до підпункту 7 розділу V Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

За правилами п. 12 розділу ІІІ Інструкції державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо, зокрема, стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника.

Про проведення державним виконавцем виконавчих дій орган державної виконавчої служби зобов`язаний повідомити орган державної виконавчої служби, на території якого будуть проводиться виконавчі дії, до початку проведення таких дій.

У повідомленні про вчинення виконавчих дій зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, яким будуть проводитись виконавчі дії; номер виконавчого провадження; дата, час та місце проведення виконавчих дій; виконавчі дії.

Вказані вимоги були дотримані, що підтверджується наявністю в матеріалах виконавчого провадження відповідного повідомлення, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Постановою Кабінетом Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Згідно п. 4 Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, поняття «місце проживання» та «зареєстроване місце проживання» не є тотожними та несуть різне змістове значення.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог законодавства, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Окрім того, як установлено з матеріалів справи, виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 відповідно до постанови державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 вересня 2022 року матеріали виконавчого провадження №60640079 передано до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Враховуючи наведене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги з тих підстав, що ОСОБА_1 не доведено порушення під час виконання рішення суду її прав, оскільки всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, мотиви, з яких скаржник просить скасувати вказані постанови, безпідставні.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції обґрунтованого висновку дійшов про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 скарги за наведених останньою обставин.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та подані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку та правильно застосувавши норми матеріального права вірно вирішив, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «31» січня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик