ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1866/23 Справа № 177/1591/21 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - МірутиО.А.,

суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області,

третя особа : Шоста Криворізька державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа Шоста Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, (суддя Березюк М.В.), ухваленого в приміщенні Криворізького районного суду Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2 , Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особи Шоста Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з майнового права на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У визначений законом строк, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Вона є єдиним спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець за життя не складав, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що спірний будинок придбаний спадкодавцем у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та відповідно, кожному з них належить шлюбна доля у праві на вказаний будинок.

Позивач вказувала, що оскільки після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 минуло більше трьох років, відповідно сплив строк позовної давності для звернення ОСОБА_2 з позовом про поділ спільного майна подружжя, тому спадковим майном є цілий житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала що при розлученні ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 про те, що вона не має права на будинок та проживання у ньому, змінив замки та унеможливив її доступ до будинку, надавши їй можливість лише забрати свої особисті речі. ОСОБА_2 не була згодна з цим, але до суду не зверталася, відповідно пропустила трирічний строк для пред`явлення вимоги про поділ майна. Однак, незважаючи на це, позивач позбавлена можливості оформити право власності на цілий житловий будинок.

Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 60,3 кв.м., в тому числі житловою площею 46,5 кв.м., що на технічному плані позначено літерою «А», літню кухню «Б», сарай «В», вбиральню «Г», гараж «Д», огорожу № 1, ворота/хвіртку № 2, водоколонку І, замощення ІІ, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку «А» загальною площею 60,3 кв.м., в тому числі житловою площею 46,5 кв.м., літню кухню «Б», сарай «В», вбиральню «Г», гараж «Д», огорожу № 1, ворота/хвіртку № 2, водоколонку І, замощення ІІ.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскільки після розірвання шлюбу між відповідачем ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_3 минуло більше трьох років, відповідно сплив строк позовної давності для звернення ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шемет І.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення електронного листа на електронну адресу зазначену в апеляційній скарзі.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

З 21.02.1976 року по 24.10.2000 ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2000 (а.с. 13-14).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у період з 15.10.2009 року по день смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , (а.с. 5).

16.06.1987 року, в період шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 придбав будинок в АДРЕСА_2 , розташований на присадибній ділянці радгоспу «Інгулецький», зареєструвавши право власності на вказаний будинок в Криворізькому БТІ. З реєстраційного посвідчення БТІ слідує, що придбаний будинок мав адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 16.06.1987 року реєстровий номер 85, копією реєстраційного посвідчення БТІ (а.с. 6-7).

Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, будинок АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку загальною площею 60,3 кв.м., в тому числі житловою площею 46,5 кв.м., що на технічному плані позначено літерою «А», літньої кухню «Б», сараю «В», вбиральні «Г», гаражу «Д», огорожі № 1, воріт/хвіртки № 2, водоколонки І, замощення ІІ (а.с. 8-11). Згідно даних технічного паспорта вказані будівлі не є об`єктами самочинного будівництва, а згідно звіту про оцінку майна, їх вартість складає 89094 грн. (а.с. 8-11, 15-21).

Позивач, вважаючи, що її чоловік ОСОБА_3 за життя був одноосібним власником вищевказаного будинку, після його смерті звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_3 . З матеріалів спадкової справи слідує, що після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини звернулася лише дружина позивач ОСОБА_1 , яка проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заповіту спадкодавець за життя не склав.

Постановою нотаріуса від 04.08.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , оскільки нотаріусом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 придбаний померлим в період шлюбу з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим померлому та його колишній дружині, кожному з них, належить шлюбна доля у вищезазначеному майні. ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні до нотаріуса не зверталася, що унеможливило видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу. ОСОБА_1 запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності у судовому порядку на спадкове майно (а.с. 50-58).

Свідок ОСОБА_4 допитаний в суді першої інстанції, яка є двоюрідною сестрою спадкодавця, пояснила, що будинок АДРЕСА_1 для ОСОБА_3 придбавала його мати. В даному будинку ОСОБА_3 проживав з попередньою дружиною ОСОБА_2 , а після розлучення з нею, до дня своєї смерті проживав у будинку з ОСОБА_1 . Вказувала, що зі слів ОСОБА_3 їй було відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовилися про те, що ОСОБА_2 не претендуватиме на вказаний будинок.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві на спірний будинок були рівними, відповідно спадкодавцю ОСОБА_3 за його життя належало право власності на частину вказаного будинку. Доказів протилежного суду не надано.

Оскільки судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини належало право власності на частину спірного житлового будинку з господарчими побудовами, позивач будучи дружиною спадкодавця на час відкриття спадщини проживала з ним, відповідно прийняла спадщину після його смерті, інші спадкоємці за законом відсутні, заповіт ОСОБА_3 не складався, при цьому позивач позбавлена можливості отримати спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на частину спірного житлового будинку з господарчими спорудами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу будинку регулюються нормами КпШС України, оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічна норма закріплена у статті 57 СК України.

Частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність» (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин - сплати пайових внесків за квартиру) визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що кошти подружжя, як і інше майно, набуте у шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не спростовано відповідними доказами.

Встановивши, що спірний будинок було придбано ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до висновку, що будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У разі поділу майна, що є об`єктом сумісної власності подружжя, частки майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( стаття 70 СК України).

Аналогічна норма закріплена у статті 28 КпШС України.

Ураховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та встановлені судами фактичні обставини щодо набуття спірної квартири і не спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, висновок судів про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку цієї квартири є обґрунтованим.

Доводи наведені в касаційній скарзі не спростовують зазначених висновків.

Згідно зі статтями 71, 76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Така ж норма визначена закріплена у статтях 256, 257 та 261 ЦК України якою визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 759/12058/15-ц, провадження № 61-495св18, від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц, провадження № 61-8081св18, від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, провадження № 61-19445св18.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу строку позовної давності для звернення ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя, спростовуються вищевикладеним.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: