ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1231/23 Справа № 182/4876/21 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №182/4876/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,

на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року,

встановив:

У липні 2021року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17 січня 2008 року.

Позов обґрунтований тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н від 17 січня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 1 200 гривень, який згодом було збільшено до 6 000 гривень.

Позичальник ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконувала належним чином у зв`язку з чим виникла заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

На день смерті перед банком у неї наявна заборгованість за кредитом в сумі 5 906,55 гривень.

Зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_1 постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 . Хоча спадкоємець не отримав свідоцтво про право на спадщину, від спадщини не відмовлявся, тому повинен задовольнити вимоги кредитора з повернення заборгованості спадкодавця в межах прийнятої спадщини.

У зв`язку з вищезазначеним АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 5 906, 55 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, просить рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому, зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено копіями паспортів позичальника померлої ОСОБА_3 та відповідача, де зазначена адреса: АДРЕСА_1 . Вказує, що оскільки відповідач не відмовився від прийняття спадщини, в силу закону він прийняв спадщину після померлої ОСОБА_2 , до складу, якої входять, у тому числі, й кредитні зобов`язання померлої.

Також апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок неналежної оцінки встановлених обставин справи, неправильного тлумачення і застосування норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкодавцю в натурі й лише за умови, що спадкодавець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

Посилається, що суд неправильно витлумачив положення ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Вірним висновком по справі є стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в межах вартості майна, одержаного у спадщину звернення стягнення на яке, при наявності рішення суду, буде здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки у даному випадку ОСОБА_1 є спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, судом не встановлено, що він відмовився від прийняття спадщини, на думку скаржника позов підлягав задоволенню у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що між ЗАТ «КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір б/н від 17 січня 2008 року, шляхом підписання анкети-заяви. Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в сумі 1 200 гривень, який в подальшому було збільшено до 6 000 гривень.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на час смерті позичальника ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2008 року становить 5 906, 55 гривень та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5 906, 55 гривень.

Із копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 06 січня 2000 року, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що з 15 листопада 1991 року вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 з 09 липня 1996 року також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією паспорта відповідача серії НОМЕР_2 , виданого Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 06 січня 2000 року, яка наявна в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що 23 січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направило на адресу Другої нікопольської державної нотаріальної контори (м. Нікополь) претензію кредитора до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 .

18 лютого 2020 року Друга нікопольська державна нотаріальна контора направила на адресу АТ КБ «Приватбанк» повідомлення № 328/02-14, в якому зазначено, що після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , відкрита спадкова справа № 51/2020. На сьогоднішній день відомості про коло спадкоємців про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість у нотаріуса відсутні. У разі звернення спадкоємців померлої по питанню оформлення спадщини, до їх відома буде доведено зміст ПАТ КБ «Приватбанк» з врученням копії претензії.

15 травня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_1 лист-претензію щодо сплати заборгованості за кредитом спадкодавця ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції врахувавши, що оскільки відсутні докази, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , сама по собі реєстрація відповідача та спадкодавця за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом з ОСОБА_2 на час її смерті та є особою, яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину. Також суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду з позовом до спадкоємця померлого позичальника, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права як кредитора, оскільки спеціальною нормою у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин є норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України і до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення боргу).

Колегія суддів апеляційного суду частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк.

Повідомленням Другої нікопольської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2020 року на претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового мана, його склад, місцезнаходження та вартість у нотаріуса відсутні. (а.с. 43)

АТ КБ «Приватбанк» обмежився отриманою у повідомленні нотаріальної контори інформацією про те, що коло спадкоємців після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 невідомо та не скористався можливістю отримати більш детальну (розширену) інформацію зі Спадкового реєстру, заповнивши відповідний запит.

Окрім того, матеріали справи містять відповідь Головного управління ДМС у Дніпропетровській області від 17 серпня 2021 року за вих. № 2608/2, з якої встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрованим не значиться. (а.с. 70), що ставить під сумнів те, що відповідач на час смерті позичальника ОСОБА_2 проживав разом з нею.

Щодо висновку суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» з тих підстав, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з частинами 3, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України (у редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Саме на підставі норм статті 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до відповідача у цій справі.

У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ні зі змісту, ні з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України колегія суддів не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Застосування правила ст. 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ст. 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

З урахуванням наведеного, кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за кредитними договорами, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21), від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження № 61-4724св18), які відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду враховує під час перегляду рішення суду в даній справі.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, суд першої інстанції не врахував, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Позов Банком пред`явлено до ОСОБА_1 з посиланням на те, що він прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, Однак відповіддю Головного управління ДМС у Дніпропетровській області від 17 серпня 2021 року на запит суду встановлено, що відповідач по справі зареєстрованим не значиться, тобто не встановлено, що на час смерті позичальника ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 за однією адресою та є її спадкоємцем.

У відповідності до вимог ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлої спадщину. Більш того, реєстрація місця проживання відповідача за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем не підтверджена.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 позовних вимог, з огляду на те, що Банком не доведено той факт, що саме відповідач по справі ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої та прийняв після неї спадщину, не встановлена маса спадкового майна, що залишилася після смерті ОСОБА_1 , його вартість, не визначено повне коло спадкоємців.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що правильне по суті рішення суду першої інстанції, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови, з підстав недоведеності заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , а не з підстав обрання неналежного способу захисту порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині його мотивування зазначеного в цій постанові, оскільки мотивування підстав відмови у задоволенні позову, викладені судом першої інстанції, не в повній мірі відповідають нормам законодавства.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, підстав для розподілу судового збору, судом не вбачається.

Керуючись ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста