ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16658/22

Провадження № 22-ц/4820/344/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря Чебан О.М.

за участю: представника апелянта адвоката Латюка П.Я., представника позивача адвоката

Іваницького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року (суддя Палінчак О.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , за письмовою згодою позивача ОСОБА_2 , уклали нотаріально посвідчений Договір міни нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_1 міняє належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року по справі № 686/842/22 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Позивач зазначає, що оскільки вказана вище квартира АДРЕСА_3 була набута подружжям за період шлюбу за спільні кошти подружжя, то відповідно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між подружжям, в рівних частках.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 , посилаючись на статті 60, 69-71 Сімейного кодексу України (далі - СК України), просив суд визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з яких складають по 1/2 частині, та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,7 кв. м.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,7 кв. м.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,7 кв. м

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне нерухоме майно набуте подружжям під час шлюбу, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частках шляхом визнання за кожним права на 1/2 частину квартири.

Суд врахував, що сторони до купівлі спірного майна перебували у шлюбі. Тривалість та усталеність сімейних відносин сторін до придбання ними спірного майна доводить, що таке майно було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, а посилання відповідачки на те, що спірне нерухоме майно придбано за її особисті кошті, а саме кошти які були надані її мамою ОСОБА_4 , не підтверджено належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що спірна квартира належить відповідачці на праві особистої приватної власності, оскільки кошти на вказану квартиру надала її матір, ОСОБА_4 , після продажу власної квартири.

Сама по собі та обставина, що позивач давав письмову згоду на укладення 15 листопада 2021 року договору міни, ще не свідчить про те, що спірна квартира придбана ОСОБА_1 за спільні з позивачем кошти. У цей час позивач уже припинив сімейні стосунки з відповідачкою та невдовзі звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

На ці обставини місцевий суд уваги не звернув, безпідставно пославшись на презумпцію спільності майна, набутого в період шлюбу.

Поза увагою суду залишились і дані самого договору міни квартир від 15 листопада 2021 року, відповідно до яких ОСОБА_2 погоджувався з тим, що обмінювана ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_4 на праві власності належить саме ОСОБА_1 , і що внаслідок такого обміну спірна квартира АДРЕСА_3 також належатиме на праві власності ОСОБА_1 .

До того ж суд вийшов за межі позовних вимог та визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної квартири, хоча ані позивач, ані відповідачка з такими вимогами до суду не звертались.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Зазначає, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2007 року від імені ОСОБА_4 вказаний договір підписував ОСОБА_2 .

Докази, які підтверджують, що кошти були передані чи подаровані матір`ю саме ОСОБА_1 в якості подарунку, а не в інтересах колишньої сім`ї сторін, відсутні.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2022 року було розірвано (а. с. 9, 21).

Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а. с. 10).

Відповідно до копії договору міни нерухомого майна від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 міняє належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 (а. с. 19-20).

Обмін проводився без грошової доплати, за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 , справжність підпису якого на заяві про це засвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т.В. 15.11.2021 року за реєстровим № 2077.

Даний факт підтверджується копією договору міни нерухомого майна, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2022 року, номер інформаційної довідки 306973794, та № 306972027 від 10.08.2022 року, копією технічного паспорту на квартиру в житловому будинку (а. с. 14-16, 19-20).

Представником відповідача на підтвердження доводів про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу від 10.09.2007 року, копію договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2007 року, копію договору від 01.09.2008 року, копію договору пайової участі № 34 від 09.09.2008 року, копію акту прийому-передачі квартири по договору пайової участі № 34 від 09.09.2008 року, копію довідки від 23.06.2011 року про сплату фактичної вартості квартири (а. с. 45, 46, 47, 48-50, 51), а також до суду подано копію виписки із банку про перерахунок коштів матір`ю відповідачки коштів з росії (а. с. 60-64, 70-74).

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено та не спростовано матеріалами справи та відповідачем те, що під час перебування сторін у шлюбі, за договором міни нерухомого майна від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 міняє належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Обмін проводився без грошової доплати, за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 , тобто обмін спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів, що спірну квартиру було придбано нею за особисті кошти, а саме за кошти її матері ОСОБА_4 надала суду копії договору купівлі-продажу від 10.09.2007 року, копію договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2007 року, копію договору від 01.09.2008 року, копію договору пайової участі № 34 від 09.09.2008 року, копію акту прийому-передачі квартири по договору пайової участі № 34 від 09.09.2008 року, копію довідки від 23.06.2011 року про сплату фактичної вартості квартири (а. с. 45, 46, 47, 48-50, 51), а також до суду подано копію виписки із банку про перерахунок коштів матір`ю відповідачки коштів з росії, з яких, за її твердженням, вбачається, що її мати ОСОБА_4 надала кошти для придбання нею квартири.

Суди першої інстанції правильно зазначив, що із зазначених доказів не вбачається, що грошові кошти на придбання квартири ОСОБА_1 надавалися її мамою ОСОБА_4 , від продажу квартири, яка належала останній на праві власності в м. Славута, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин ОСОБА_1 суду не надала, а надані відповідачкою копії договорів таких обставин теж не підтверджують.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони до купівлі спірної квартири перебували у шлюбі майже тринадцять років, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Тривалість та усталеність сімейних відносин сторін до придбання ними спірного майна доводить, що таке майно було придбано за спільні сумісні кошти подружжя.

Таким чином, відповідачкою не спростована презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачка в порядку статті 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про придбання нею спірної квартири за особисті кошти, а тому не спростувала презумпцію спільності майна, придбаного у період шлюбу.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної квартири, хоча ані позивач, ані відповідачка з такими вимогами до суду не звертались.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В основу поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Тому порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції за таких обставин відсутнє.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2023 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк