Дата документу 16.02.2023 Справа № 333/5349/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/5349/20Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С. Повний текст рішення складено 20.09.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/493/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Крилової О.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2011 року станом на 14.07.2020 року у розмірі 38631,67 грн., яка складається з: 28154,69 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 28154,69 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 00,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 10476,98 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 00,00 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00,00 грн. пені; 00,00 грн. комісії, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Холода Р.С. (а.с. 69).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 72) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року (а.с. 195-200) в задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 205-213) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 214).

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.218-219).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито 26 грудня 2022 року (а.с. 220), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 221).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу Банку у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 274, 279 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнав, що 29.11.2011 року він звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н. (а.с.27).

На виконання вимог кредитного договору позивачем було відкрито на ім`я ОСОБА_1 кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн. (а.с.25).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Посилаючись на зазначені норми цивільного законодавства України, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором від 29.11.2011 року б/н у розмірі 38631,67 грн., яка складається з: 28154,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 10476,98 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 3 зворот).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», між ним та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки (а.с.26): -№ НОМЕР_1 , дата відкриття: 12.04.2012 року, термін дії: 06/15; -№ НОМЕР_2 , дата відкриття: 04.10.2013 року, термін дії: 04/16; -№ НОМЕР_3 , дата відкриття: 11.04.2016 року, термін дії: 12/19; -№ НОМЕР_4 , дата відкриття: 28.08.2019 року, термін дії: 07/23.

Згідно з випискою по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , до 11.08.2019 року відповідач користувався кредитними коштами та своєчасно повертав позику та проценти (а.с.19-24).

В обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву ОСОБА_1 зазначав, що 11.08.2019 року його співмешканка ОСОБА_2 викрала в нього кредитну карту № НОМЕР_3 , з якої того ж дня та 27.08.2019 року зняла грошові кошти на загальну суму 28000,00 грн. (обвинувальний акт а.с. 89-93, ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2021 року у справі ЄУН 333/24/21про задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження № 0000658 від 28.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 1 ст. 185 , ч. 1 ст. 357 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченої, яка набрала законної сили 29.03.2021 року, а.с. 94-95).

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом першої інстанції не приймаються до уваги пояснення представника позивача про те, що відповідач не довів факт викрадення у нього грошових коштів з кредитної картки та відсутній факт звернення ОСОБА_3 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для блокування кредитної картки.

Так, ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.09.2019 року та 19.09.2019 року із заявами про припинення нарахування відсотків, пені та штрафу за картковим рахунком № НОМЕР_3 . Водночас, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу відповідача направив листи від 12.09.2019 року та 26.09.2019 року, згідно з якими відмовив у задоволенні вказаних заяв ОСОБА_1 через відсутність норм банківського законодавства, що дозволяють встановити окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. При цьому, банк запропонував ОСОБА_1 здійснити погашення заборгованості у відповідності до умов укладеного договору.

Ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

28.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою про те, що в період часу з 15.00 год. до 16.30 год. 27.08.2019 року невстановлена особа, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу таємно викрала сім - карту мобільного оператора «Київстар» та 2 банківські карти «ПРИВАТБАНК» з грошовими коштами, які вкрадені з карти, що належали йому.

На підставі заяви ОСОБА_1 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України (кримінальне провадження №0002911) та ч.1 ст. 357 КК України (кримінальне провадження №0000658).

01.12.2020 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Богачем С.О. складено обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 , обвинуваченій у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України. Відповідно до обвинувального акут ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 11.08.2019 року вона, маючи єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами, що знаходилися на картковому рахунку банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , оформлену на ім`я потерпілого ОСОБА_1 , заздалегідь викраденої за вищевказаних обставин, діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля банкомату за адресою: вул. Космічна, 87 у м. Запоріжжі, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, використовуючи заздалегідь відомий їй PIN-код, з раніше викраденої нею банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , оформленої на ім`я потерпілого ОСОБА_1 , не ставлячи до відома потерпілого, здійснила операцію зі зняття грошових коштів з указаної картки у розмірі 20000 грн., тим самим, з метою особистого збагачення, таємно викрала їх, покинувши місце скоєння кримінального правопорушення разом із викраденим, розпорядившись ним на власний розсуд.

27.08.2019 року в денний час доби, ОСОБА_2 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами, що знаходилися на картковому рахунку банківської картки ПАТ КБ «ПРиватБанк» № НОМЕР_5 , оформлену на ім`я потерпілого ОСОБА_1 , заздалегідь викраденої за вищевказаних обставин, діючи з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», використовуючи заздалегідь відомий їй PIN-код, з раніше викраденої нею банківської картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , оформленої на ім`я потерпілого ОСОБА_1 , не ставлячи до відома потерпілого, здійснила дві операції зі зняття грошових коштів з указаної картки по 8000 грн. кожна, у загальному розмірі 16000 грн., тим самим, з метою особистого збагачення, таємно викрала їх, покинувши місце скоєння кримінального правопорушення разом із викраденим, розпорядившись ним на власний розсуд, а всього спричинивши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_1 на загальну суму 36000 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченої. Зазначена ухвала суду набула законної сили 29.03.2021 року.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у сумі 28154,69 грн. (а.с. 3 зворот).

Відповідно до даних руху коштів по картковому рахунку відповідача № НОМЕР_3 , вказана сума заборгованості виникла після зняття 11.08.2019 року ОСОБА_2 суми у розмірі 20000 грн. та 27.08.2019 року суми у розмірі 8000 грн.

Відповідно, сума процентів у розмірі 10476,98 грн. це сума списання відсотків за користування кредитом у розмірі 28000 грн.

Отже, як встановлено у судовому засіданні грошові кошти у сумі 2000 грн. були зняті ОСОБА_2 з картки відповідача без його відома, тобто зазначена сума вибула поза волею ОСОБА_1 .

З огляду на те, що встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 257 КК України, які полягали у викраденні останньою у ОСОБА_1 кредитної карти № НОМЕР_3 та зняття з неї грошових коштів у розмірі 28000 грн., а також ненадання позивачем доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем заявленої до стягнення суми кредиту, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28154,69 грн. заборгованості за тілом кредиту та 10476,98 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. У зв`язку з чим, у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 необхідно у цій справі відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 2102 грн. судом першої інстанції був покладений на позивача.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись повністю у цій справі не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначений договір № б/н від 29.11.2011 року складається лише із заяви анкети відповідача ОСОБА_4 (а.с.27), яка не містить конкретних умов договору (тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, пені, комісії тощо) і складається із цієї анкети заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг у цьому Банку ПРИВАТБАНК (а.с. 28-54), але останній є кредитним договором в силу вимог ст. 634 ЦК України (договір приєднання), що відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції ВИЗНАВ(ст. 81 ч. 2 ЦПК України, про що у тому числі прямо зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у цій справі, яке відповідач ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржував, з останнім погодився) та зазначав, що вищезазначені картки та кредитні кошти з 29.11.2011 року у Банку отримував, відсотки на вищезазначених запропонованих Банком умовах оплачував.

Тому, в апеляційного суду немає підстав для застосування у цій справі правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 року у справі у справі № 342/180/17, та відмови Банку у стягненні з відповідача ОСОБА_1 у цій справі будь-якого розміру заборгованості, окрім фактично отриманих кредитних коштів, з підстав неукладеності кредитного договору сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції мав та апеляційний суд має виходити у цій справі:

- із презумпції правомірності договору (ст. 204 ЦК України: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) - вищезазначеного кредитного договору сторін № б/ н від 29.11.2011 року

- та обов`язковості цього договору (ст. 634 ЦК України) для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

За таких обставин, саме позичальник ОСОБА_1 є належним відповідачем за вищезазначеним позовом Банку про стягнення вищезазначеної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Вищезазначені правильно встановлені судом першої інстанції відносини позичальника ОСОБА_1 із третьою особою ОСОБА_2 , з приводу кредитних коштів (фактично отриманого тіла кредиту) у сумі 28154,69 грн. (розмір яких визнається сторонами у цій справі ст. 82 ч. 1 ЦПК України) не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку повернення Банку останніх у повному обсязі.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи не позбавлений права окремо від цієї справи вирішувати питання у подальшому про стягнення цих коштів у сумі 28154,69 грн., як майнову шкоду потерпілого у вищезазначеному кримінальному провадженні ,з ОСОБА_2 , а в разі смерті останньої з її спадкоємців, оскільки кримінальне провадження було закрито при вищевикладених обставинах з нереабілітуючих підстав.

Неможливість ОСОБА_1 через смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 94-95 ухвала суду, що набрала законної сили) на час розгляду цієї справи повернути ці кредитні кошти (тіло кредиту) у сумі у сумі 28154,69 грн. собі з останньої, не звільняє саме ОСОБА_1 від обов`язку виконати вищезазначений кредитний договір та повернути Банку ці кошти (тіло кредиту).

Разом із тим, безпідставним є нарахування Банком позичальнику ОСОБА_1 відсотків за користування вищезазначеними кредитними коштами станом на 14.07.2020 року у сумі 10476,98 грн.

Оскільки, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що користувалась цими коштами третя особа - без згоди позичальника ОСОБА_1 (ухвала суду у кримінальному провадженні про закриття провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченої (тобто з нереабілітуючих підстав), що набрала законної сили 29.03.2021 року а.с. 94-95), і ОСОБА_1 06.09.2019 року повідомив Банк про це (обставина, яка визнається Банком у цій справі, - ст. 82 ч. 1 ЦПК України, а тому не потребує доказування у цій справі відзив а.с. 206).

І хоча, в силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності …, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак, при цьому, не має значення, що це повідомлення Банку від ОСОБА_1 надійшло Банку не в день зняття частини коштів вперше 11.08.2019 року, а пізніше 06.09.2019 року, оскільки ОСОБА_1 до цього - 28.08.2019 звернувся із заявою до правоохоронних органів, коли виявив вперше зняття частини коштів вдруге внаслідок крадіжки саме сім карти мобільного оператора «Київстар» та 2 банківських карток з грошовими коштами (витяг з ЄДРДР про кримінальне провадження № 0002911 - копія а.с. 181).

Тому, на припущеннях ґрунтуються доводи апеляційної скарги Банку про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати вищезазначені відсотки станом на 14.07.2020 року у сумі 10476,98 грн., нараховані Банком на вищезазначене тіло кредиту з 11.08.2019 року, оскільки це начеб - то він розголосив (розкрив) третім особам та зокрема ОСОБА_2 інформацію за свої рахунки, паролі, ПІН-коди, CVV-коди, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 28154,69 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, останній має право на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_4 документально підтверджених понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 3829,83 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 2102,00 грн. (а.с. 63) + судовий збір за апеляційну скаргу 3153,00 грн. (а.с. 209) = 5255,00 грн.* сума задоволених позовних вимог 28154,69 грн. / сума заявлених позовних вимог 38631,67 грн. а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Банку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 28154,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 3829,83 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 16.02.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Крилова О.В.Маловічко С.В.