ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/482/23 Справа № 199/114/22 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.

Позовна заява мотивована тим, що 20.12.2013 року між сторонами у даній справі було укладено договір про фінансовий лізинг №00009249, відповідно до умов якого лізингодавець зобов`язався передати у розпорядження лізингоодержувача об`єкт лізингу: транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , а позивач по справі зобов`язався прийняти об`єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

В момент підписання договору лізингу сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов лізингу: вартості об`єкту лізингу у еквіваленті в іноземній валюті 20 965 доларів США; авансового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 3144,75 доларів США; обсягу фінансування у еквіваленті в іноземній валюті 17820,25 доларів США; кількості лізингових платежів 60; строку лізингу 60 місяці; щомісячного лізингового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 445,82 доларів США.

Договірні зобов`язання позивач перед лізингоодержувачем ОСОБА_1 виконав повністю, а виконання в розумінні статей 527, 530, 532 ЦК України здійснено належним чином.

Відповідно до акту прийому передачі від 27.12.2013 р. до договору лізингу від 20.12.2013 р. транспортний засіб типу VW Polo As 1.4 Benzin, 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 р. по справі № 199/8776/17 встановлено, що між сторонами договір фінансового лізингу № 00009249 від 20.12.2013 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають наведені норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначений договір є юридично нікчемним в цілому в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань.

Відповідно до акту прийому передачі до договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013 р. зазначений вище транспортний засіб на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 р. повернутий ОСОБА_1 . Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом від 06.11.2020 р.

У ТОВ «Порше Лізинг Україна» є претензії щодо стану повернутого транспортного засобу (забруднення салону, пошкодження лакофарбового покриття та ін.), що відображено в акті від 06.11.2020 р. (а.с. 46).

Час користування автомобілем становить період з 27.12.2013 р. по 06.11.2020 р.

Позивач, здійснюючи підрахунок розміру плати за користування транспортним засобом (602 875 грн. 55 коп.), спирається на звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo Fly 2013 року випуску, що були станом на 2013 2020 р.р., який виконаний ТОВ «Гео фінанси груп», та затверджений директором ТОВ «Гео фінанс груп» Ю.А.Перепада (а.с. 47-91).

Ураховуючи наведене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило стягнути з відповідача на його користь плату за користування об`єктом лізингу у розмірі 602 875 грн. 55 коп. Вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного договору шляхом стягнення грошових коштів - відмовлено.

Відмовлено в стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення на посилання та абзаци стосовно витрат за правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг ТОВ «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_1 колегія суддів вважає за потрібне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про фінансовий лізинг №00009249.

Об`єктом лізингу був транспортний засіб марки VW Polo Fly 2013 року виробництва, № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , вартість якого складає 20 965 доларів США.

27.12.2013 року автомобіль було передано відповідачеві, що підтверджується актом прийому-передачі.

Відповідно до акту прийому передачі до договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013 р. зазначений вище транспортний засіб на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 р. повернутий ОСОБА_1 . Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом від 06.11.2020 р.

Згідно звіту про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб VW Polo Fly 2013 року випуску, що були станом на 2013 2020 р.р., який виконаний ТОВ «Гео фінанси груп», та затверджений директором ТОВ «Гео фінанс груп» Ю.А.Перепада, вартість за користування транспортним засобом становить 602 875 грн. 55 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 р. по справі № 199/8776/17 встановлено, що між сторонами договір фінансового лізингу № 00009249 від 20.12.2013 року укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають наведені норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним в цілому і не створює правових наслідків для сторін, визначених його умовами.

Відповідно до акту прийому передачі до договору про фінансовий лізинг №00009249 від 20.12.2013 р. зазначений вище транспортний засіб на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 р. повернутий ОСОБА_1 . Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом від 06.11.2020 р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18).

У справі, яка переглядається не встановлювались обставини і не перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, такі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялись і такими підставами позов не обґрунтовувався.

У справі, що переглядається ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило застосувати наслідки недійсності правочину, посилаючись на те, що автомобіль повернутий після користування ним відповідачем з 27.12.2013 р. по 06.11.2020 р., тому вартість транспортного засобу знизилась у зв`язку із його експлуатацією, тому позивач просив стягнути з відповідача різницю між вартістю нового автомобіля на момент укладення договору про фінансовий лізинг та вартістю автомобіля на момент його повернення у розмірі 602 875,55 грн.

У задоволенні зазначених вимог судами обґрунтовано відмовлено в силу їх недоведеності і безпідставності, з урахуванням обставин і підстав, на які посилався позивач у контексті цієї справи, та з урахуванням дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу.

У апеляційній скарзі товариство посилається на те, що відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув сторони до первісного стану, оскільки не сплатив різницю вартості автомобіля після його експлуатації.

Такий спосіб застосування наслідків недійсності правочину як обчислення позивачем різниці вартості автомобіля шляхом переведення вартості автомобіля з гривні на долари США станом на час передачі його відповідачу та із доларів на гривню станом на час отримання автомобіля від відповідача, з урахуванням коливання іноземної валюти не передбачено нормами чинного законодавства.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні понесених ним судових витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення ст. 137 ЦПК України суду не надано розрахунку сум судових витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд також вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 2 - ст. 141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідач у відзиві від 15 лютого 2022 року дійсно просив стягнути з позивача на його користь сплачені витрати на правову допомогу (а.с. 110-117).

Проте суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідні докази цих витрат на правову допомогу до відзиву не додані.

У пунктах п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на оплату правової допомоги мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не подано детальний опис робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та обґрунтовано відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: