ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/733/21 Номер провадження 22-ц/814/477/23Головуючий у 1-й інстанції Гуменний З.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2021 року, постановлене суддею Гуменним З.І. (повний текст складено 30 серпня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

24.02.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування підстав позову зазначає, що є наймачем указаної квартири, у якій крім неї зареєстровані, але фактично не проживають понад 7 років її сини, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зобов`язань по утриманню майна відповідачі не виконують, комунальні послуги не сплачують, їх речі у квартирі відсутні. Оскільки наявність зареєстрованих, але не проживаючих у квартирі осіб, утворює матеріальні проблеми, пов`язані з нарахуванням комунальних послуг та інших платежів, просить вимоги позову задовольнити.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25.08.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами не проживання відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад 7 років.

Позивач із рішенням міського суду не погодилася та подала апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилаючись на наявні у справі докази доводить, що відповідачі понад 7 років не проживають за місцем реєстрації, що є підставою для застосування ст.ст.71,72 ЖК УССР та визнання їх втратившими права користування житлом.

Зазначає, що за місцем реєстрації вона проживає одна та самостійно сплачує комунальні послуги із розрахунку на трьох осіб, що створює для неї надмірний тягар, оскільки отримує мінімальну пенсію в розмірі 2 000,00 грн. Оформити субсидію вона не має можливості, тому що відповідачі не повідомляють свій дохід та відмовляються у позасудовому порядку знятися із реєстраційного обліку. Утримувати майно вони також не бажають, а вона, позивачка, не здатна через скрутне матеріальне становище та багатовартісну операцію самостійно сплачувати витрати із його утримання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили.

Вирішуючи питання розгляду справи за даної явки, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У цій справі позивач була обізнана про хід судового розгляду справи, провадження за яким триває понад півтора роки. За цей час позивач не цікавилася провадженням у справі, натомість, реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі. Тому зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та відповідачів, які викликалися в порядку ч.12 ст.128 ЦПК України, не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , свідоцтва про народженні видані повторно серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 /а.с.25,26/

Право користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за якою також зазначене місце реєстрації ОСОБА_1 ./а.с.5/.

Згідно довідки, виданої 15.02.2021 ОСББ «Наш красний дом» по будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 фактично проживає за вказаною адресою, кв. №109 . Разом із нею зареєстровані, але фактично не проживають: син ОСОБА_6 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ; син ОСОБА_7 , фактичне місце проживання не відоме. Сім років сини не проживають за даною адресою. Довідка підписана сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , директором ОСББ ОСОБА_11 та скріплена печаткою./а.с.6/

Відмовляючи у задоволенні позову, міський суд виходив із того, що за правилами статей 71,72 ЖК УРСР підставами визнання особи такою, що втратила право користування житлом є: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Наявна у справі довідка ОСББ «Наш красний дом» від 15.02.2021 свідчить тільки про сам факт непроживання відповідачів за місцем реєстрації. Проте позивачем не доведено належними доказами обставини не поважності причин непроживання відповідачів в квартирі.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

За змістом статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій цієї статті наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у справі №182/6536/13-ц від 18.03.2020 житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності поважних причин непроживання відповідачів у квартирі.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до неспроможності позивача самостійно, без матеріальної допомоги відповідачів, сплачувати комунальні послуги, що в силу закону не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Тоді як втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житл о(«Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03), що має переслідувати легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та бути необхідним заходом у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Оскільки задоволення вимог позивача призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін та порушення житлових прав відповідачів, місце фактичного проживання яких не встановлено, та не доведена відсутність поважних причин їх проживання не за місцем реєстрації, підстави задоволення позову відсутні.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов