Справа № 308/284/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокотей А.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2020 з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає АДРЕСА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні спільної дитини. Натомість виховання та матеріальне забезпечення останньої позивач здійснює власними силами.

Окрім цього, відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які постійно збільшуються для розвитку здібностей дитини.

Звертає увагу суду на значне покращення матеріального становища відповідача, що підтверджується відомостями по нарахуванні та виплаті відповідачу грошового забезпечення за місцем його роботи.

За таких обставин, позивач вважає, що з огляду на відсутність між учасниками справи порозуміння щодо виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини наявні підстави для зміни розміру аліментів та способу їх стягнення.

13.02.2023 до суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що на утриманні відповідача перебуває його мама (інвалід II групи по зору) та малолітня дитина.

Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що останній постійно матеріально забезпечував ОСОБА_4 усім необхідним. Більше того, відповідач ніколи не припиняв утримувати доньку, брав участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Після розірвання відносин із позивачем відповідач бере активну участь у житті та вихованні їхньої доньки та приділяє їй належну батьківську увагу.

Окрім цього, представник відповідача зауважує про те, що відповідач належним чином виконує аліментні зобов`язання, проводить з донькою час та їздить з нею на відпочинки.

На переконання представника відповідача, позивачем на надано доказів на підтвердження тих обставин, які вона вважає встановленими.

Поряд із викладеним, представник відповідача просить суд врахувати, що утримання дитини докладено на батьків однаково, тобто в рівних частинах.

У судове засідання позивач не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила повністю, просила залишити позовні вимоги без задоволення.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2020 по справі №154/1116/20 ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 20.11.2010 виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №225.

У свою чергу, як встановлено рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2020 по справі №154/1117/20 та підтверджується свідоцтвом про народження від 04.07.2011 № НОМЕР_5 , учасники цієї справи є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду в означених справах №154/1116/20 та №154/1117/20 набрали законної сили 30.05.2020.

Із обставин справи вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом із матір`ю за адресою реєстрації останньої, що підтверджується актом обстеження умов проживання б/н від 29.12.2022.

Відповідно до змісту вказаного акту дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення та заробітної плати б/н та б/д відповідачу за період січень-листопад 2022 року виплачено заробітну плату на суму 496317,84 грн. Зі змісту наведеної картки слідує, що заробітна плата виплачувалася у різному помічному розмірі. При цьому мінімальний розмір 37507,71 грн. за квітень 2022 року, а максимальний 68587,98 грн. за травень 2022 року.

Також суд з`ясував, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2023 по справі 165/3445/22 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини її віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини її віку, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 16 грудня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, вказаним рішенням ухвалено стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 6000 (шість тисяч) грн. щомісячно на утримання дружини, починаючи з 16 грудня 2022 року до досягнення дитиною трьох років.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2023 по справі 165/3445/22 набрало законної сили 20.02.2023.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 АВ №233265 ОСОБА_7 є особою ІІ групи інвалідності; причина інвалідності загальне захворювання.

Виходячи з наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходив із такого.

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може ініціювати питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Необхідно звернути увагу на те, що СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 №6-143цс13 і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.06.2020 по справі №343/945/19, від 12.01.2022 по справі №545/3115/19, від 23.05.2022 по справі №752/26176/18 та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Суд встановив, що згідно з особистою карткою грошового забезпечення та заробітної плати б/н та б/д відповідачу за період січень-листопад 2022 року виплачено заробітну плату на суму 496317,84 грн. Слід зауважити, що у згаданій картці відображено обрахунок щомісячного грошового забезпечення по видах. При цьому суд вказує на те, що, починаючи від березня 2022 року, відповідачу виплачується додаткова винагорода. Крім того, упродовж березня-листопада 2022 року систематично здійснювалося преміювання відповідача. Досліджувані відомості суд розцінює як актуальні, позаяк такі відображають розмір грошового забезпечення, безпосередньо перед звернення позивача до суду.

Не викликає сумнівів той факт, що наведені судом обставини об`єктивно не могли бути встановлені в ході судового розгляді Володимир-Волинським міським судом Волинської області справи №154/1117/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 .

Таким чином, суд доходить до переконання про обґрунтованість доводів позивача про зміну майнового стану відповідача, що зумовлює висновок про необхідність зміни способу стягнення аліментів та обґрунтованість позовних вимог.

Утім, суд відхиляє посилання позивача на те, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні спільної дитини, у зв`язку з чим виховання та матеріальне забезпечення останньої позивач здійснює власними силами.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 цитованої норми встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги наведені положення процесуального закону, суд вважає, що позивачем не доведено факту неналежного виконання відповідачем обов`язку по утриманню спільної доньки, оскільки позивач не надала будь-яких доказів того, що відповідач не сплачував аліменти, присуджені рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2020 по справі №154/1117/20, ухилявся від їх сплати чи сплачував такі у неналежному розмірі.

На переконання суду, недоречними є доводи позивача про те, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які постійно збільшуються для розвитку здібностей дитини, зважаючи на таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 по справі №640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення».

Отже, додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини). Натомість додатковими є ті витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. Тобто здійснення чи не здійснення означених платежів не є законодавчо обумовленою обставиною для зміни способу стягнення аліментів.

Також суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що на утриманні відповідача перебуває його мама (інвалід II групи по зору) та малолітня дитина.

Так, у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №303/369/20 зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Між тим, суд вважає, що наявність інших осіб, яких платник аліментів зобов`язаний утримувати, автоматично не свідчить про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів та в будь-якому випадку не нівелює обов`язку відповідача як батька по здійснення належного матеріального забезпечення своєї дитини.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2023 по справі 165/3445/22 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, тоді як у цій справі позивач просить стягувати лише 1/4 частини щомісячного заробітку (доходу) відповідача.

Необхідно зауважити, що зі змісту рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18.01.2023 по справі 165/3445/22 вбачається, що ОСОБА_3 позовні вимоги, заявлені в означеній справі, визнав та проти їх задоволення не заперечив.

Суд звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Підсумовуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову особи та, беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги задовольнити повністю.

Змінити спосіб стягнення з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначений рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.04.2020 по справі №154/1117/20.

Стягувати з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів ОСОБА_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дати набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко