Ухвала

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 524/8375/19

провадження № 61-1667ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гонтар Валерій Миколайович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 2018 року

між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 15 липня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 11 493,76 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 971,60 грн; заборгованість

за простроченим тілом кредиту - 3 149,66 грн; заборгованість

за нарахованими відсотками - 348,99 грн; штраф

(фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 523,51 грн.

Посилаючись на вищевказане, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути

з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2018 року у розмірі 11 493,76 грн.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що кредитний договір

від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 не укладав і не підписував, примірник кредитного договору підписаний його сином ОСОБА_2

з використанням його паспорту, який той викрав.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір від 22 лютого 2018 року.

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області своїм рішенням від 13 червня 2022 року (у складі судді Кривич Ж. О.) позов

АТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами, що саме наявні в матеріалах справи конкретні умови банківських послуг були запропоновані відповідачу на момент укладення договору, та він був належним чином з ними ознайомлений. Крім того, позивачем не надано доказів

на підтвердження укладання з відповідачем кредитного договору

від 22 лютого 2018 року, видачі відповідачу кредитної картки, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Разом з тим, зустрічна позовна заява також задоволенню не підлягає, оскільки спірний кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22 лютого 2018 року не укладався, а тому і недійсним визнаним бути не може.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до апеляційного суду не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2023 року

(у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Лобова О. А.) рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області

від 13 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк» скасував та ухвалив в цій частині нове рішення,

яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2018 року у розмірі 5 574,96 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що первісні позовні вимоги в оскаржуваній частині є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви

АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у визначеному розмірі.

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Гонтар В. М., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду

від 10 січня 2023 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового

характеру - стягнення заборгованості за кредитним договором позики

у розмірі 11 493,76 грн (первісний позов), так і немайнового

характеру - визнання недійсним кредитного договору (зустрічний позов).

Ціна позову майнового характеру становить 11 493,76 грн.

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2023 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у статті 389 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа щодо первісних та зустрічних вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання

на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гонтар Валерій Миколайович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк