Справа № 201/3716/13-ц
Провадження № 6/201/46/2023
УХВАЛА

про поворот виконання рішення суду

13 лютого 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поворот виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року у цивільній справі № 201/3716/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. по справі № 201/3716/13-к у задоволенні позову відмовлено (а.с. 48 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. скасовано і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 430 000 гривень у відшкодування майнової шкоди і 2 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 74 75 т. 1).

02.02.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Мусійченка Д.Л. (діє на підставі довіреності від 15.07.2022р. а.с. 86 т. 7) про поворот виконання рішення суду (а.с. 74 78 т. 7).

На обґрунтування заяви представник банку зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. скасовано, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 430 000 грн., на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

15.08.2013р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

04.09.2013р. банком перераховано 432 000 грн. на виконання виконаного листа у справі № 2/201/1397/2013 від 02.08.2013р.

27.12.2013р. закінчене виконавче провадження за п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. скасовані, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 400 000 гривень у відшкодування майнової шкоди і 2 000 гривень у відшкодування моральної. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015р. рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 02.11.2016р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р., ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. і ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015р. скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р. відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. Означене рішення залишено без з мін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017р.

Постановою Верховного Суду від 20.01.2020р. ухвалу та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р., а також ухвали Дніпровського апеляційного суду за наслідками їх перегляду від 25.10.2017р. скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн. суми боргу; 225 149 грн. 17 коп. - збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008; 236 500 грн. - суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008; 43 577 грн. 26 коп. - 3% річних станом на 10.10.2008; та 1 000 000 грн. моральної шкоди закрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено. У задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2022р. у задоволенні цієї частини позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.01.2023р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2022р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн. суми боргу; 225 149,17 грн. збитків (упущена вигода) станом на 10 жовтня 2008 року; 43 577,26 грн. 3% річних станом на 10 жовтня 2008 року та 1 000 000 грн. моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 430 000 грн (повторно) у рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, усього стягнути 480 000 грн.

У резолютивній частині постанови питання щодо повороту виконання не вирішено, однак в мотивувальній частині апеляційний суд заначив, що посилання відповідача про наявність підстав для здійснення повороту рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р., яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про поворот виконання рішення суду у цій справі.

Однак, у постанові Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р. щодо заяви відповідача про поворот виконання та повернення банку грошових коштів у розмірі 432 000 гривень, перерахованих ОСОБА_1 відповідно до меморіального ордеру №7503 від 04.09.2013р., зазначено, що відповідно до ч. 10 ст.444 ЦПК України, заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. В даному випадку остаточне рішення у справі що розглядається, не прийнято, а тому в задоволенні заяви про поворот виконання відмовлено.

Оскільки при скасуванні рішення та ухваленні нового, питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до ч. 1 ст. 444 ЦПК України, в порядку повороту виконання рішення боржнику повертається все стягнуте з нього за скасованим рішенням (гроші) у повному обсязі.

На підставі викладеного, просив допустити поворот виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. у цивільній справі № 201/3716/13 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошову суму 432 000 грн., яка була стягнута на підставі виконавчого листа №2/201/1397/2013, виданого 02.08.2013р. на виконання вказаного рішення. Також просив видати виконавчий лист.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 80 93, т. 7), що відповідно до ч. 10 ст. 444 ЦПК України, не перешкоджає розгляду заяви про поворот виконання судового рішення.

13.02.2023р. представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Мусійченко Д.Л. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та фіксування судового процесу технічними засобами. Заяву про поворот виконання рішення суду підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити (а.с. 94, т. 7).

Відповідно до ч. 10 ст. 444 ЦПК України заява про поворот виконання рішення суду розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцяти денний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що у березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди, посилаючись на ті обставини, що 18.02.2005 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір № SAMDN9728, на виконання якого надав банку через касу грошові кошти у сумі 430000 грн., на які нараховувались відсотки за вкладом та надходили на платіжну картку. По закінченню терміну договору відповідач відмовив позивачу у поверненні вкладу, посилаючись на факт заволодіння цими коштами колишнім співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 . Як з`ясував позивач у подальшому, заступник директора відділення банку ОСОБА_2 , укладаючи від імені банку договори і маючи доступ до операційної системи, зараховував грошові кошти не на вказаний у договорі про депозитний вклад №SAMDN9728 вкладний рахунок, а на транзитний рахунок, і потім знімав їх. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 430000 грн., борг з урахуванням інфляції 914180 грн., 3% річних 103200 грн., збитки (упущену вигоду) 647979 грн., пеню від суми простроченого платежу 42500 грн., а також компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. по справі № 201/3716/13-к у задоволенні позову відмовлено (а.с. 48 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. скасовано і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 430 000 гривень у відшкодування майнової шкоди і 2 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 74 75 т. 1).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що шкоду позивачу ОСОБА_3 завдав, перебуваючи на посаді заступника директора відділення банка, та через неналежну організацію внутрішньої діяльності АТ КБ «ПриватБанк», що зробило можливим привласнення коштів вкладників, тому наявні правові підстави для застосування статті 1172 ЦК України.

На виконання цього рішення АТ КБ «ПриватБанк» через Жовтневий відділ державної виконавчої служби перерахував ОСОБА_1 432 000 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 7503 від 04.09.2013р. (а.с. 244 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2013р. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. скасовано і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 108 110 т. 1).

Касаційний суд виходив з того, що для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідно встановити, що ОСОБА_3 завдав позивачу шкоду при безпосередньому виконанні своїх трудових обов`язків. Також суд зазначив, що суди не встановили характер спірних правовідносин і, відповідно, норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до них.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що шкоду позивачу ОСОБА_3 завдав при виконанні дій, які не відносилися до його трудових обов`язків, поза виконанням роботи, зумовленої його посадовою інструкцією та покладеними на нього повноваженнями (а.с. 180 183 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 400 000 гривень у відшкодування майнової шкоди і 2 000 гривень у відшкодування моральної. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 262 266 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 53 55 т. 2).

Касаційний суд виходив з того, що для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідно встановити, що ОСОБА_3 завдав позивачу шкоду при безпосередньому виконанні своїх трудових обов`язків. Також суд зазначив, що апеляційний суд не встановив характер спірних правовідносин і, відповідно, норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до них. Крім того, судом не перевірено, чи не є позовні вимоги у цій справі аналогічні позовним вимогам у справі №2-110/08, що є підставою для застосування наслідків, встановлених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. апеляційні скарги ОСОБА_1 і прокурора Дніпропетровської області в його інтересах відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. залишено без змін (а.с. 89 62 т. 2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015р. касаційні скарги ОСОБА_1 і прокурора Дніпропетровської області в його інтересах відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. залишено без змін (а.с. 155 156 т. 2).

Постановою Верховного Суду України від 02.11.2016р. заяву заступника Генерального прокурора України задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р., ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015р. і ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015р. скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 227 - 231 т. 2).

Приймаючи постанову, Верховний Суд України виходив з того, що після встановлення нікчемності договору про депозитний вклад у справі № 2-110/08 суди не застосували наслідки його недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлений можливості захистити свої права та повернути грошові кошти за депозитним договором. Верховний Суд України вказав, що суди, зазначивши про недоведеність вини ОСОБА_3 та дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1172 ЦК України, не звернули уваги і не надали належної оцінки його перебуванню на день укладення депозитного договору у трудових правовідносинах із банком, заняттю керівної посади, неодноразовому укладенню депозитних договорів у приміщенні банку із іншими вкладниками, та також його притягненню як обвинуваченого у кримінальній справі, порушеній за фактом заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем чужим майном в особливо великих розмірах, а саме грошовими коштами банку.

Після скасування попередніх судових рішень та повернення справи для розгляду до суду першої інстанції, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 16.12.2016р. справу прийнято до провадження (а.с.2 т. 3).

При новому розгляді справи (під головуванням судді Ткаченко Н.В.) позивачем уточнювалися позовні вимоги, остаточно ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 123656,87 грн. та моральну шкоду в розмірі 1500000 грн.

16.05.2017р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із клопотанням про закриття провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 62-65 т. 3), 20.06.2017р. подав уточнення до цього клопотання (а.с. 90-93 т. 3) в частині позовних вимог про стягнення: 430000 грн - суми боргу; 225149,17 грн збитків (упущеної вигоди) станом на 10.10.2008 року; 236500 грн суму інфляційних втрат станом на 10.10.2008 року; 43577,26 грн 3% річних станом на 10.10.2008 року, та 1000000 грн. моральної шкоди.

За наслідками розгляду зазначеного клопотання, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р. (під головуванням судді Ткаченко Н.В.), закрите провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн суми боргу; 225 149 грн. 17 коп. - збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008; 236 500 грн. - суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008; 43 577 грн. 26 коп. - 3% річних станом на 10.10.2008; та 1 000 000 грн моральної шкоди. Постановляючи цю ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про тотожність предмету спору у справі № 2-110/08 та у справі, що розглядається (№201/3716/13-ц), про однаковий суб`єктний склад сторін та про однакові підстави позову у цих справах (а.с. 103 т. 3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р. (під головуванням судді Ткаченко Н.В.) відмовлено у задоволенні решти позовних вимог (а.с. 104 - 105 т. 3). Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, та не довів вину відповідача, не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та начебто завданою шкодою. Крім того, суд дійшов висновку, що до деліктних правовідносин, які виникли між сторонами ні підставі рішення суду у зв`язку із визнання правочину нікчемним, норма ст.625 ЦК України не застосовується.

Ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017р. зазначені рішення та ухвала суду першої інстанції від 20.06.2017р. залишені без змін (а.с. 205 - 213 т. 3).

Постановою Верховного Суду від 20.01.2020р. ухвалу і рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р., а також ухвали Дніпровського апеляційного суду за наслідками їх перегляду від 25.10.2017р. скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 93 107 т. 4).

Після скасування попередніх судових рішень та повернення справи для розгляду до суду першої інстанції, ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщева С.С. від 02.07.2020р. справу прийнято до провадження (а.с. 107 т. 4).

При новому розгляді справи (під головуванням судді Федоріщева С.С.) 01.10.2020р. позивач декілька разів уточнено позовні вимоги (а.с.112-120, 189 201 т. 4) просив стягнути інфляційні втрати 498419,26 грн, 3% річних - 137000,00 грн, упущену вигоду - 639332,44 грн, а загалом, станом на 13.04.2021 року - 10140874,20 грн, та моральну шкоду в розмірі 3000000 грн.

07.04.2021р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про застосування строків позовної даності до вимог позивача та відмову з цих підстав у задоволенні його позовних вимог (а.с. 205-209 т. 4).

Того ж дня, 07.04.2021р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника ПАТ КБ «ПриватБанк», у яких, серед іншого, представник просив здійснити поворот виконання в порядку ст. 444 ЦПК України щодо повернення банку грошових коштів у розмірі 432 000 гривень, перерахованих ОСОБА_1 відповідно до меморіального ордеру №7503 від 04.09.2013р. (а.с. 222 - 228 т. 4).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн суми боргу; 225 149 грн. 17 коп. - збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008; 236 500 грн - суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008; 43 577 грн 26 коп - 3% річних станом на 10.10.2008; та 1 000 000 грн моральної шкоди закрито (а.с. 158 166 т. 5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено. У задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено 168 178 т. 5).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поворот виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків відмовлено (а.с. 38 41 т. 6).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 31 37 т. 6).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 13.01.2022р. справу прийнято до провадження в частині вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», за участю Дніпропетровської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків в частині позовних вимог про стягнення 430 000 грн. суми боргу; 225 149 грн. 17 коп. - збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008р.; 236 500 грн. - суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008р.; 43 577 грн. 26 коп. - 3% річних станом на 10.10.2008р.; та 1 000 000 грн. моральної шкоди (а.с. 47 т. 6).

Скасовуючи ухвалу про закриття провадження від 07.06.2021р. та повернення справи для розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що сторони та предмет позовів в обох справах (цієї справи і справи № 2-110/2008) є тотожними, однак правові та фактичні підстави позовів у даній справі та справі №2-110/2008 є різними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2022р. у справі № 201/3716/13 (під головуванням судді Наумової О.С.) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 430000 грн. суми боргу; 225149 грн. 17 коп. збитків (упущена вигода) станом на 10.10.2008р.; 236500 грн. суми інфляційних втрат станом на 10.10.2008р.; 43577 грн. 26 коп. 3% річних станом на 10.10.2008р.; та 1000000 грн. моральної шкоди. Суд виходив із того, що з наведених вище судових рішень було встановлено, у 2005 році ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом до ЗАТ КБ «Приватбанк» про стягнення на підставі ст. 1172 ЦК України 430 тис. грн. боргу за договором банківського вкладу, 225149,17 грн. збитків, 236 500 грн. інфляційних втрат, 3 % річних, пені. При огляді матеріалів справи № 2-110/2008, судом установлено, що на а.с. 179 18 т. 2 цієї справи міститься уточнена позовна заява, у якій позивач посилався на норми ч. 1 ст. 1172 УК України і вважав, що шкода, заподіяна працівником банку має відшкодовуватися юридичною особою. Посилаючись на норми ч. 1 ст. 1172 ЦК України просив стягнути з банку 430000,00 грн., та інші похідні суми. При цьому, як було видно зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2008р. у справі № 2-110/2008, суд узяв до уваги уточнені вимоги ОСОБА_1 , вказавши, що «Також у уточненні до позову зазначив, що відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків». Тобто, ці вимоги були предметом розгляду. Відтак, остаточним судовими рішенням у справі №2-110/2008 позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної працівником банку з підстав, визначених ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2008р. у справі № 2-110/2008 набрало законної сили 07.10.2009р., тобто є остаточним. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення шкоди, яка розглядається фактично з 2013 року, зводяться фактично до перегляду остаточного рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд додатково звернув увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 20.01.2020р., якою ухвалу і рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р., а також ухвали Дніпровського апеляційного суду за наслідками їх перегляду від 25.10.2017р. скасував і справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 93 107 т. 4), зазначив, що питання щодо стягнення відповідних сум може вирішуватися лише після встановлення наявності чи відсутності правових підстав для покладення на банк обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 зазначену суму у розмірі 430 000 гривень у порядку статті 1172 ЦК України як шкоду, завдану його працівником. У даній справі суди закрили провадження в частині вимог щодо стягнення 430 000 гривень, у справі № 2-110/2008 у задоволенні відповідної вимоги суд відмовив, а добровільна сплата банком цієї суми відбулася у порядку виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року, яке у подальшому скасоване.

Разом із тим, поставною Дніпровського апеляційного суду від 24.01.2023р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2022р. у справі № 201/3716/13 скасовано, ухвалене нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 430 000 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, усього - 480 000 грн.

Скасовуючи рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що згідно з ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Колегія суддів вважала доведеним той факт, що позивач у відділенні банку, маючи намір укласти договір про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDN9728, передав банку грошові кошти всього на суму 430 000 грн., за квитанціями: №1 від 18 лютого 2005 року, №1 від 24 лютого 2005 року, №2 від 16 березня 2005 року, №1 від 28 березня 2005 року, №4 від 11 квітня 2005 року, №6 від 22 квітня 2005 року, №2 від 25 квітня 2005 року, №2 від 26 квітня 2005 року, №6 від 12 травня 2005 року, меморіальним ордером №01 від 16 травня 2005 року.

Позивач ОСОБА_1 правомірно сподівався на належне оформлення договору вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особа, винна в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяла від імені банку та розпоряджалася на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняв протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивач не може бути відповідальними за порушення, вчинені посадовою особою відповідача, оскільки ним були виконані умови договору про депозитний вклад «Стандарт» №SAMDN9728.

У даному випадку встановлена наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Даними грошовими коштами протиправно заволодів ОСОБА_2 , працівник банку (заступник директора по індивідуальному бізнесу Правобережного відділення Дніпропетровського РУ), а тому позов ОСОБА_4 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 430 000 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків підлягає до задоволення.

Отже, із наведеного рішення суду апеляційної інстанції видно, що із АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 430 000 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків та 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої банком внаслідок неправомірних дій банку.

Водночас, як встановлено із матеріалів справи, на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р., яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 1172 ЦК України шкоду, заподіяну працівником банку ( ОСОБА_3 ) через неналежну організацію внутрішньої діяльності банку, «ПриватБанк» виплатило 04.09.2013р. ОСОБА_1 у виконавчому провадженні 430 000 гривень (майнової шкоди) і 2 000 гривень (моральної шкоди).

Зокрема, поставною державного виконавця Жовтневого ВДВС від 15.08.2013р. відкрито виконавче провадження № 39461941 з примусового виконання вказаного рішення суду.

04.09.2013р. банком перераховано 432 000 грн. на виконання виконаного листа у справі № 2/201/1397/2013 від 02.08.2013р., про що наявний меморіальний ордер № 7503 від 04.09.2013р. (а.с. 82 т. 7).

27.12.2013р. виконавче провадження закінчене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням, про що свідчить Інформація про виконавче провадження (а.с. 83 85 т. 7).

При цьому, постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.12.2021р., якою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021р. було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову, у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поворот виконання рішення суду було відмовлено, з тих підстав, що відповідно до ч. 10 ст. 444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. В даному випадку остаточне рішення у справі що розглядається, не прийнято (а.с. 38 41 т. 6).

У зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з відповідною заявою після набрання рішенням у справі № 201/3716/13-ц законної сили.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи (ч. 10 ст. 444 ЦПК України)

Поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала (речення перше, друге абзацу п`ятого підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України)

Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003р. № 3-рп/2003, «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини).

Відповідно до вимог ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої статті 444 ЦПК України, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 446 ЦПК України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2011р. № 13-рп/2011, зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 569/15646/16-ц від 04.09.2019р. роз`яснила чим поворот виконання рішення відрізняється від безпідставно набутого майна (оскільки представник відповідача посилається у своїй заяві на норми статті про повернення безпідставно набутого майна).

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

З вищезазначеного суд робить висновок, що інститут повороту виконання рішення суду насамперед необхідний та регулює відносини, у разі якщо в інший спосіб не можливо повернути в попередні стан правовідносини, які були вирішені скасованим судовим рішенням.

Як установлено, на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2013р. «ПриватБанк» виплатило 04.09.2013р. ОСОБА_1 у виконавчому провадженні 430 000 гривень (майнової шкоди) і 2 000 гривень (моральної шкоди).

Поставною Дніпровського апеляційного суду від 24.01.2023р. знову, повторно стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 430 000 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди (тобто, у тому ж розмірі і з тих же правових підстав) та 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди (тобто, ще у більшому розмірі, але з тих же правових підстав).

За таких обставин боржник АТ КБ «ПриватБанк» має сплатити на користь стягувача ОСОБА_1 ту ж саму суму коштів за двома рішеннями суду, які виливають із однієї справи внаслідок вирішення по суті позовних вимог двічі, що фактично призведе до подвійного стягнення коштів за судовим рішенням.

З урахуванням наведеного, є необхідними здійснення повороту виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровській області від 23.07.2013р. у справі № 201/3716/13 шляхом стягнення зазначених коштів з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з метою уникнення подвійного стягнення заборгованості на користь стягувача.

Питання про видачу виконавчого листа з виконання заяви про поворот виконання рішення вирішується у порядку ст. 431 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 444, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поворот виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року у цивільній справі № 201/3716/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків- задовольнити.

Допустити поворот виконання Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2013 року у цивільній справі № 201/3716/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди і збитків, завданих працівником під час виконання своїх трудових обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) в порядку повороту виконання рішення суду грошові кошти в сумі 432000 грн. 00 коп.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складений 16 лютого 2023 року.

Суддя О.С. Наумова