ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4223/20 Номер провадження 22-ц/814/1457/23Головуючий у 1-й інстанції Гримайло А. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року в складі судді Гримайло А.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітік Фінанс» про припинення дій, які порушують права споживача,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, у якому прохала припинити дії ТОВ «Аналітик Фінанс», які порушують право позивача шляхом встановленої Законом № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони протягом дії цього Закону примусового стягнення (відчуження без згоди власника нерухомого житлового майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності та є предметом іпотеки, оскільки це майно виступає як забезпечення зобов`язань її як позичальника за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою резидентом України ПАТ «КБ «Надра» в іноземній валюті, та за умови, що ця квартира є місцем постійного проживання позичальника, і у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа цього нерухомого житлового майна складає 72,4 кв. м., тобто не перевищує 140 кв. м. для квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що 01 вересня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому - ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25.08.2038 року з метою придбання вищевказаної квартири.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01 вересня 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір № 6/4/20/2008/980-І/2404, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , площею 72,4 кв. м., що була придбана на кредитні кошти та належить їй на праві власності.

Вказувала, що 15 січня 2011 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01 вересня 2008 року, у задоволенні якого 14 березня 2011 року відмовлено.

Зазначала, що 24 червня 2011 року Апеляційним судом Харківської області рішення суду першої інстанції скасувано, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_2 на користь банку всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104525, 27 доларів США.

Так 14 вересня 2018 року у зв`язку із ліквідаційною процедурою щодо ПАТ «КБ «Надра» виставлено на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором.

Вказувала, що 04 грудня 2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало ОСОБА_3 право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01 вересня 2008 року, у результаті чого останній набув статус Нового кредитора та іпотекодержателя.

Разом з тим 03 червня 2020 між ОСОБА_3 та ТОВ «Аналітик Фінанс» укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ТОВ «Аналітик Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01 вересня 2008 року.

Також зазначала, що 16 червня 2020 року та 11 серпня 2020 року вона отримала поштові повідомлення ТОВ «Аналітик Фінанс» від 04 червня 2020 року та від 05 червня 2020 року з повідомлення про набуття ТОВ «Аналітик Фінанс» статусу Нового кредитора та іпотекодержателя; висунуто вимогу про усунення порушення виконання кредитного договору нею як позичальником, у тому числі повернення основної суми (тіла) кредиту, сплату процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за кредитним договором, що станом на 05 червня 2020 року складало 349735,60 доларів США, з яких заборгованість за основним боргом 89726,33 доларів США, за відсотками 123082,46 доларів США, пеня 77264,01 дол. США, штрафні санкції 59662, 80 дол. США.

Крім того, їй було повідомлено, що ТОВ «Аналітик Фінанс» як іпотекодержатель має право та намір задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом продажу предмета іпотеки третім особам; вважає, що дії відповідача порушують її права як споживача фінансових послуг протягом дії Закону № 1304-VII від 07 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Аналітик Фінанс» про припинення дій, які порушують права споживача відмовлено у повному обсязі.

Заяву директора ТОВ «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аналітик Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , прохала рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що висновок суду про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», є хибним, оскільки дія цього закону носить тимчасовий характер та поширюється на всі кредитні договори, які відповідають умовам мораторію.

Вказувала, що саме вимогам, викладеним у ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України» є квартира, яка виступає забезпеченням споживчого кредиту у іноземній валюті, є предметом іпотеки належить їй на праві власності. Ця квартира є єдиним місцем постійного проживання подружжя ОСОБА_4 , іншого житлового майна вони не мають. Загальна площа квартири складає 72.4 кв.

Висновок суду по даній справі про відмову у позові з причин «передчасності вимог про застосування таких способів захисту порушеного права, як припинення неправомірних дій відповідача, за відсутності останніх» є хибним і суперечить вимогами закону.

Зазначала, однією з підстав її позовних вимог на обґрунтування протиправності позасудового звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки, є наявність судових рішень, які набрали законної сили про протиправність позасудового звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки.

Також зазначала, місцевим судом при розгляді справи та ухваленні рішення порушені норми процесуального права передбачені ч.4 ст.82 ЦПК України щодо преюдиційних обставин для суду, який розглядає справу та п.4 ч.4 ст.17 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи у судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду справи та узгоджується з правовою позицією від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому - ПАТ КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2403, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 119 325,56 доларів США зі сплатою відсотків 12,8 річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2038 року з метою придбання квартири АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 01 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено Іпотечний договір № 6/4/20/2008/980-І/2404, згідно умов якого вона надала в іпотеку ВАТ КБ «Надра» нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 площею 72,4 кв. м., що була придбана на кредитні кошти та належить їй на праві власності.

15 січня 2011 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2403 від 01 вересня 2008 року, у задоволенні якого 14 березня 2011 року відмовлено.

24 червня 2011 судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції скасувала, позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» всю суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 104525, 27 доларів США.

14 вересня 2018 року у зв`язку із ліквідаційною процедурою щодо ПАТ «КБ «Надра» виставлено на електронні торги відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором.

04 грудня 2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ПАТ КБ «Надра» передало ОСОБА_3 право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01 вересня 2008 року, у результаті чого останній набув статус Нового кредитора та іпотекодержателя.

03 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Аналітик Фінанс» укладено договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, згідно яких ТОВ «Аналітик Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту та іпотеки від 01 вересня 2008 року.

16 червня 2020 року та 11 серпня 2020 року ОСОБА_1 отримала поштові повідомлення ТОВ «Аналітик Фінанс» від 04 червня 2020 року та від 05 червня 2020 року з повідомлення про набуття ТОВ «Аналітик Фінанс» статусу Нового кредитора та іпотекодержателя; висунуто вимогу про усунення порушення виконання кредитного договору позичальником ОСОБА_1 у сумі, що станом на 05 червня 2020 року складає 2908154, 32 грн. (а. с. 120-121).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03 березня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 26).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 03 червня 2020 року іпотекодавцем за Іпотечним договором № 6/4/20/2008/980-І/2404, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 (а. с. 119).

З довідки про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 124-126).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , а саме: запис про право власності № 30541341, вчинений 26 лютого 2019 року державним реєстратором юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сектору державної реєстрації права власності на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Місцевим судом встановлено, що посилання позивача на протиправність примусового стягнення нерухомого майна під час дії мораторію на такі дії не знайшло свого підтвердження як підстава задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Згідно з пунктом 1статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із положеннями статті 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із положеннями статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя)за споживчими кредитами,наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно п. 11 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові)на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як вбачається з кредитного договору №6/4/20/2008/840-К/2403 від 01 вересня 2008, він не підпадає під ознаки споживчого кредиту, оскільки наданий не на придбання товарів/послуг, а, згідно з п. п. 1.1, 1.2 вказаного Договору, наданий ОСОБА_1 за програмою «Нове житло» за цільовим призначенням на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3308 від 01 вересня 2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та фірмою «Т.М.М.», згідно якого позичальник ( ОСОБА_1 ) придбає у власність нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 92-96).

За таких обставин колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України». (а. с. 4-7, 28-31).

Доводи апелянта про те, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» носить тимчасовий характер та поширюється на всі кредитні договори, які відповідають умовам мораторію, квартира, яка виступає забезпеченням споживчого кредиту у іноземній валюті відповідає вимогам, викладеним у цьому законі, апеляційним судом відхиляється, оскільки спростовуються законним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно дост.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною 1статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено,що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В силу вимог ч. ч. 1, 2 статті 38 Закону України "Проіпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Як вбачається з п. 5. 3 ст. 5 Договору іпотеки №6/4/20/2008/980-І/2404 від 01 вересня 2008 року, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса,домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», права іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». (а.с.11)

Згідно п. 4. 4 ст. 4 Договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання… іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному цим Договором. (а.с.11)

Пунктом 5.4 ст. 5 вказаного договору встановлено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3 цього договору. (а.с.11)

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так місцевий суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, а також передчасними про застосування таких способів захисту порушеного права, як припинення неправомірних дій відповідача, за відсутності останніх.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 лютого 2023 року.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук