Справа 556/211/23
Номер провадження 2/556/159/2023

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2023 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Володимирець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення фактів постійного проживання, родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення фактів постійного проживання, родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба, по батьковій лінії, ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке, зокрема, складається із земельної ділянки, загальною площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства, на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

До правовідносин по спадкуванню її майна застосовуються положення Цивільного кодексу 1963 року.

Так, згідно із ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Бабуся заповіту не залишала.

Згідно із статтею 529 Цивільного кодексу 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно із статтею 530 ЦК 1963 р. при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зі спадкоємців першої черги на час смерті баби був живим батько позивачки - ОСОБА_3 , однак він спадщини не приймав, так як не проживав з бабусею, та не подавав заяву про прийняття спадщини, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, на час смерті ОСОБА_2 з нею проживала її дочка (сестра батька позивачки) ОСОБА_4 , та онук (син тітки ОСОБА_5 та двоюрідний брат позивачки) ОСОБА_6 .

Отже, оскільки за ЦК 1963 р. онуки спадкують лише, коли нема в живих їхніх батьків, то дочка ОСОБА_7 була єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , так як проживала з нею та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Однак спадкові права ОСОБА_4 після ОСОБА_2 не оформила та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До спадкування майна ОСОБА_4 застосовуються положення Цивільного кодексу України 2004 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишала, отже спадкування здійснювалося на підставі закону.

Після смерті ОСОБА_4 всю спадщину, у тому числі й ту, яка перейшла до неї від ОСОБА_2 , прийняв її син ОСОБА_6 , так як проживав зі своєю матір`ю.

Однак спадкові права ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4 , у тому числі земельну ділянку, що перейшла від Совгуть Устими, не встиг оформити та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До спадкування майна ОСОБА_6 також застосовуються положення Цивільного кодексу України 2004 року.

Після його смерті в нотаріальній конторі спадкову справу не заведено. На час смерті ОСОБА_6 проживав одиноко, відсутні інші особи зареєстровані за адресою його місця проживання.

Разом з тим, так як він залишився одиноким та останній час хворів, що стверджується відповідним епікризом, то ОСОБА_1 фактично опікувалась ним та проживала з ним однією сім`єю, згодом поховала його та забрала всі документи.

Однак, для правильного вирішення справи необхідно встановити факт спільного проживання її та спадкодавця ОСОБА_6 . Даний факт підтверджується наявністю і неї на руках всіх документів померлого, а також поясненнями свідків.

Позивачка, як двоюрідна сестра ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом п`ятої черги.

Оформити спадщину на пай, що з початку належав ОСОБА_2 , позивачка не може, оскільки державний акт видано після смерті останньої.

Разом з тим, позивачка вважає, що бабуся правомірно набула майнових прав на земельні ділянки, оскільки вона працювала у колгоспі, що вбачається з виписки з по господарської книги, на час розпаювання земель орієнтовно 1994-1996 р.р. була живою та пенсіонером з числа колгоспників тому увійшла до списку пайовиків, в інакшому випадку їй не могло бути видано сертифікат, а згодом і державний акт.

Оформити спадкові права після ОСОБА_4 позивачка також не може, оскільки втрачено оригінал державного акту, про що свідчить наявність на руках завіреної копії.

Окрім того, для спадкування за законом значення має встановлення факту родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями. Наявними документами не можна встановити факт родинних відносин, так як є помилки в документах, а також відсутнє свідоцтво про народження чи актовий запис про народження батькової сестри позивачки - ОСОБА_4 , в архівній довідці про народження батька позивачки - його мати значиться як « ОСОБА_9 », тоді як згідно свідоцтва про смерть вона « ОСОБА_8 ».

А тому даний факт необхідно встановити в судовому порядку.

На підставі наведеного просить встановити вищезазначені факти та визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки підтвердити свої спадкові права, окрім як в судовому порядку, не може.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2023 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, в позовній заяві представник позивачки просить розглянути справу у їх відсутності.

Представник Рафалівської селищної ради Рівненської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд спарви у відсутності їх представника, просить прийняти рішення на розсуд суду .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке, зокрема, складається із земельної ділянки загальною площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради, що стверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЯА № 693282.

Згідно ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

ОСОБА_2 заповіт не залишала.

Згідно із статтею 529 Цивільного кодексу 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як зазначено в статті 530 ЦК 1963 р., при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, спадкоємцями першої черги на час смерті ОСОБА_2 був батько позивачки, однак він спадщини не приймав, так як не проживав ОСОБА_10 , що стверджується довідкою про склад сім`ї спадкодавиці на час її смерті, та не подавав заяву про прийняття спадщини, що стверджується довідкою нотаріальної контори про відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, снрії НОМЕР_2 .

Разом з тим, на час смерті ОСОБА_2 з нею проживала її дочка (сестра батька позивачки) ОСОБА_4 , та онук (двоюрідний брат позивачки) ОСОБА_6 , що стверджується довідкою №1983 від 27 вересня 2022 року, виданою Рафалівською селищною радою Рівненської області.

Отже, оскільки за ЦК 1963 р. онуки спадкують лише, коли нема в живих їх батьків, то дочка ОСОБА_5 була єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , так як проживала з нею та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Однак спадкові права ОСОБА_4 після ОСОБА_2 не оформила та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серії НОМЕР_3 .

До спадкування майна ОСОБА_4 застосовуються положення Цивільного кодексу України 2004 року.

У відповідності до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишала, отже спадкування здійснювалося на підставі закону.

У відповідності до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_4 всю спадщину, у тому числі й ту, яка перейшла до неї від ОСОБА_2 , прийняв її син ОСОБА_6 , так як проживав зі своєю матір`ю, що стверджується відповідною довідкою №1981 від 27.09.2022, виданою Рафалівською селищною радою Рівненської області, а також заявою про прийняття спадщини, що стверджується довідкою про коло спадкоємців № 1259/01-16 від 03 грудня 2021 р. та витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 67597417.

Однак спадкові права ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4 , у тому числі земельну ділянку, що перейшла від Совгуть Устими, не встиг оформити та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_6 в нотаріальній конторі спадкову справу не заведено, що стверджується довідкою № 105/01-16 від 19 січня 2023 року, виданою державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори.

Згідно довідки №2150 від 26 жовтня 2022 року, виданої Рафалівською селищною радою Рівненської області, на час смерті ОСОБА_6 проживав одиноко.

Разом з тим, так як ОСОБА_6 залишився одиноким та останній час хворів, що стверджується відповідним епікризом, то фактично ОСОБА_1 опікувалась ним та проживала з ним однією сім`єю, згодом поховала його та забрала всі документи.

Даний факт також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Позивачка, як двоюрідна сестра ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом п`ятої черги.

Відповідно достатті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Оформити спадщину на пай, що з початку належав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не може, оскільки державний акт видано після її смерті.

Відповідно до роз`яснення, наданого нотаріусом № 106/01-16 від 19 січня 2023 року, де зазначено про неможливість вчинення нотаріальної дії з причини того, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий вже після смерті бабусі позивачки.

Згідно от.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право

володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавецьфактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Оформити спадкові права після ОСОБА_4 - ОСОБА_1 також не можу, оскільки втрачено оригінал державного акту, про що свідчить наявність на руках завіреної копії.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

А як зазначено в ст.ст. 1216, 1297 Цивільного кодексу України, право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду про визнання за мною, як спадкоємцем за заповітом, права власності на земельну ділянку.

Згідно абзацу 17 п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відтак, такими ж є відповідачі у спорах про спадкування.

Отже, способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємцем спірного майна, у встановленому порядку прийняла спадщину після їх смерті, до складу якої входять вищезазначені земельні ділянки.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Що стосується встановлення факту родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями, суд констатує наступне.

Так, згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , її дошлюбне прізвище ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , її батьком записаний - ОСОБА_3 .

Як зазначено в архівній довідці від 30.08.2022 р. № 446/01-28/22, батьками Совгуть Степана записані ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Той факт, що ОСОБА_4 була дочкою ОСОБА_2 стверджується погосподарським обліком, де значиться ступінь родинних відносин її по відношенню до ОСОБА_2 дочка, це вбачається із довідок сільської ради, доданих до позову, які видаються на основі відомостей погосподарського обліку. Той факт, що ОСОБА_4 була сестрою батька позивачки , свідчить їхнє однакове по батькові та однакове прізвище, а також підтверджується свідками. Той факт, що ОСОБА_6 був сином ОСОБА_4 підтверджується його свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 .

Як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 177, 178, 346, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1268, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 30, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рафалівської селищної ради Рівненської області про встановлення фактів постійного проживання, родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 із ОСОБА_6 на час відкриття 16 лютого 2022 року спадщини після нього.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є двоюрідним братом ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на земельну ділянку, площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 двоюрідного брата ОСОБА_6 , який у свою чергу успадкував вказану земельну ділянку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 в с.Великий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області баби ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , якій вказана земельна ділянка належала на підставіДержавного акта на право приватної власності на землю, серії ЯА № 693282.

Визнати за ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на земельну ділянку, площею 1,83 га для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 двоюрідного брата ОСОБА_6 , який у свою чергу успадкував вказану земельну ділянку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 в с.Великий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області тітки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , якій вказана земельна ділянка належала на підставіДержавного акта на право приватної власності на землю серія ЯА № 032408.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: Котик Л.О.

Учасники провадження:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

Відповідач - Рафалівська селищна рада Рівненської області, місцезнаходження: смт Рафалівка, вул. 1 травня, 12, Вараський район, Рівненська область, .