Справа № 357/8864/17
Провадження № 4-с/357/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кички Тетяни Василівни, боржник ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

22.11.2022 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району ЦМУ МЮ (м.Київ) Кички Т.В., мотивуючи тим, що на примусовому виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №55680579, яке відкрито постановою державного виконавця Кички Т.В. від 30.01.2018 року на підставі виконавчого листа №2/357/3187/17, виданого Білоцерківським міськрайонним судом 10.01.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 802 050 грн 30 коп. В зв`язку з невиконанням рішення суду, ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на бездіяльність ОСОБА_3 та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2021 року вказану скаргу було задоволено і визнано бездіяльність старшого державного виконавця Кички Т.В. протиправною. 15.12.2021 року скаржник був змушений звернутися із заявою до начальника Білоцерківського відділу ДВС з проханням про надання інформації щодо стану виконання рішення суду по виконавчому провадженню № 55680579, 21.01.2022 року була надана відповідь, в якій ОСОБА_1 повідомили про дії у виконавчому провадженні, вчинені державним виконавцем у період ще до 2021 року. ОСОБА_1 12.01.2022 року, 19.09.2022 року повторно звертався до начальника відділу ДВС з проханням повідомити про виконавчі дії у ВП № 55680579 вчинені після 01.01.2021 року, однак відповіді скаржник не отримав. При цьому, ОСОБА_1 повідомляв державного виконавця про виявлене майно у боржника частку в будинку АДРЕСА_1 . Оскільки, скаржнику відомо про наявне майно у власності боржника, на яке державний виконавець не здійснює стягнення в рамках ВП № 55680579, і на яке рішенням суду надана згода на реалізацію для погашення заборгованості в іншому виконавчому провадженню, в інтересах іншого стягувача, тому, ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кички Тетяни Василівни щодо не реалізації в рахунок погашення боргу майна боржника ОСОБА_2 .

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 24.11.2022 року прийняв до розгляду скаргу та призначив її до розгляду. (т. 1, а.с. 29-30)

19.12.2022 року в судовому засіданні державний виконавець Кичка Т.В. долучила до матеріалів справи копію матеріалів виконавчого провадження № 55680579 (т.1, а.с. 37-260)

19.12.2022 року в судовому засіданні було задоволено клопотання представника скаржника щодо витребування матеріалів справ № 357/1336/18, № 357/7943/19, для огляду в судовому засіданні.

Представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Дмитренко Г.В. в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, просив її задовольнити, суду пояснив, що дії державного виконавця вже визнавались неправомірними, однак з 2021 року державним виконавцем не вчинено жодних реальних та ефективних дій з примусового виконання виконавчого листа №2/357/3187/17. Скаржник 12.01.2022 року, 19.09.2022 року звертався до відділу ДВС із заявами про надання інформації про хід виконавчого провадження, проте відповіді не отримав. А під час розгляду даної скарги в судовому засіданні державний виконавець надала матеріали ВП № 55680579 в яких містяться копії відповідей державного виконавця на звернення ОСОБА_1 , однак дані відповіді, фактично, не були направлені ОСОБА_1 , відсутні докази таких відправлень, прикріплений двічі один і той же чек, що вказує на фальсифікацію матеріалів.

Старший державний виконавець відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району ЦМУ МЮ (м.Київ) Кичка Т.В. в судовому засіданні заперечила вимоги скарги, 09.02.2023 року подала письмові пояснення, в яких зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Міністерства юстиції - Головне територіальне управління юстиції у Київській області, натомість утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). А тому, вважає, що скарга подана до ліквідованої особи відділу ДВС ГТУЮ. Також вказує, що заявником не зазначено посилання на порушену державним виконавцем норму закону, тобто які саме обов`язки, покладені на державного виконавця законом, були ним нездійснені або порушені, не зазначено в скарзі, які саме права чи свободи стягувача були порушені бездіяльністю державного виконавця, як і не вказано коли саме заявник дізнався про порушення його прав або свобод.

Стосовно не реалізації частки у будинку АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 , державний виконавець зазначила про вчинені нею дії, зокрема про звернення до суду із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, однак, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2019 у справі № 357/8864/17 в задоволенні вказаного подання їй було відмовлено. В подальшому державний виконавець зверталася до суду з поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_4 . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2021р. у справі № 357/1336/18, яка набрала законної сили 16.02.2021, вказане подання про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника задоволено.

Однак, за результатами перевірки інформації про наявні обтяження, державним виконавцем було встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0340 га, кадастровий номер :06:018:0068, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки, а іпотека є дійсною також і для ОСОБА_2 , іпотекодержатель ОСОБА_5 не є стягувачем у даному виконавчому провадженні. Тому, державний виконавець Кичка Т.В. вказує, що виходячи з норм Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація допускається виключно на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса саме про звернення стягнення на предмет іпотеки або ж відповідно до умов іпотечного договору та лише для задоволення вимог іпотекодержателя. У випадку ж виконання іншого рішення, ніж про звернення стягнення на предмет іпотеки, на майно, щодо якого встановлено іпотеку та накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Крім того, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, зупинено звернення стягнення на предмет іпотеки в будь-який спосіб, який передбачений ЗУ «Про іпотеку». Тому, державний виконавець зазначає, що доводи скаржника є безпідставними, а скарга необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні скарги.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження № 55680579, оглянувши матеріали цивільних справ 357/7943/19, №357/1336/18, вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі №357/8864/17, провадження 2/357/3187/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 767 512 грн. 26 коп. та 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 34 538 грн. 04 коп., всього : 802 050 грн. 30 коп. (т.1, а.с. 4)

30.01.2018 року постановою старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кички Тетяни Василівни відкрито виконавче провадження №55680579 з виконання вищевказаного рішення суду. (а.с. 5)

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в ході виконавчий дій по ВП № 55680579 було вчинено наступні дії :

20.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (т.1. а.с. 44).

22.03.2018 року державним виконавцем проведено опис майна боржника а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , про що винесено постанову про опис і арешт майна боржника та направлено для ознайомлення боржнику, а стягувану вручено з відміткою отримано.(т.1, а.с. 54-55)

27.08.2018 року згідно протоколу про проведення електронних торгів № 35433 від 27.08.2018 року 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 реалізовано.

28.08.2018 року згідно казначейських відомостей на депозитний рахунок Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області надійшла за реалізоване нерухоме майно на електронних торгах ДП «Сетам» грошова сума 274 721,00 грн, стягнуті кошти перераховані на рахунок ОСОБА_1 .

Встановлено, що 09.02.2018 року ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС із заявою, в якій просив звернутися до суду із клопотанням про встановлення частки боржника ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . (т.1, а.с. 70)

08.04.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено на виконання до 17 банків. (т. 1, а.с. 93-94)

Згідно відповідей з банків у боржника відсутні відкриті рахунки у банках. (т.1, а.с. 95-102)

19.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського MBДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про направлення до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання про визначення частки майна боржника у майні яким володіє спільно з іншою особою. (т.1, а.с. 108)

03.07.2019 року державним виконавцем подано до Білоцерківського міськрайонного суду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою а саме будинку АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за чоловіком боржника ОСОБА_6 . (т.1, а.с. 109-110)

Ухвалою суду від 25.07.2019 року в задоволенні подання про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні яким володіє спільно з іншою особою ОСОБА_6 - відмовлено.(т.1, а.с. 112-113)

05.11.2019 року державним виконавцем направлено до Білоцерківського відділу поліції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення по ст.382 Кримінального Кодексу України. (т.1, а.с. 114-118)

12.12.2019 року державним виконавцем винесено повідомлення про передачу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :05:008:0076 в рахунок погашення боргу. (т.1, а.с. 119)

17.12.2019 року до відділу ДВС м. Біла Церква ЦМУ МЮ (м. Київ) від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява про надання згоди про залишення за собою нереалізованого майна. (т. 1 , а.с. 120)

27.01.2020 року державним виконавцем винесено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. (т.1. а.с. 124-125)

15.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС із заявою щодо надання інформації про стан ВП №55680579. (т.1, а.с. 197)

Листом за вих. № 6692 від 21.01.2022 року в.о. начальника відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району ЦМУ МЮ (м.Київ) Віти Бібаєвої повідомила ОСОБА_1 про хід виконавчих дій по ВП № 55680579. (т.1, а.с. 198-201)

12.01.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу ДВС із заявою щодо надання інформації про стан ВП №55680579, із зазначенням відомої йому інформації про існування рішення суду про виділ частки боржника ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , та надання згоди судом на реалізацію вказаної частки для погашення боргів по виконавчим провадженням. (т.1, а.с. 214)

З матеріалів виконавчого провадження № 55680579 вбачається, що 14.02.2022 року за вих. № 8942 відділ ДВС у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ), за підписом в.о. начальника відділу ДВС Віти Бібаєвої надано ОСОБА_1 відповідь де зазначено, що рішення суду про виділення частки боржника в будинку АДРЕСА_1 до відділу ДВС не надходило. (т.1 а.с.215-218)

19.09.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу ДВС із заявою щодо надання інформації про стан ВП №55680579, із зазначенням відомої йому інформації про існування рішення суду про виділ частки боржника ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , та надання згоди судом на реалізацію вказаної частки для погашення боргів по виконавчим провадженням. (т.1, а.с. 233)

26.09.2022 року за вих.№87997 в.о. начальник відділу ДВС ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району ЦМУ МЮ (м.Київ) Віта Бібаєва надала відповідь та зазначила, що рішення суду про виділення частки боржника в будинку АДРЕСА_1 до відділу ДВС не надходило. (т. 1. а.с. 234-237)

Судом, за клопотанням представника скаржника, було витребувано з архіву суду та оглянуто в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 357/7943/19 2/357/923/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та матеріали цивільної справи № 357/1336/18 2/357/1275/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2020 року по справі № 357/7943/19 було задоволено позов ОСОБА_2 , визнано житловий будинок під АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0340 га з кадастровим номером :06:018:0068, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0340 га з кадастровим номером :06:018:0068, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Встановлено, що 08.09.2020 року державний виконавець Кичка Т.І. зверталась до суду із поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника, обґрунтовуючи тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває ВП №57448832 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 282 663,86 грн., посилаючись на рішення у справі № 357/7943/19 2/357/923/20, просила надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: 1/ 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0340 га з кадастровим номером :06:018:0068, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, право власності на яке незареєстроване в установленому законом порядку.

По справі №357/1336/18 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 28.01.2021 року задовольнив подання державного виконавця Кички Т.І., звернув стягнення на належні ОСОБА_2 , але не зареєстровані у встановленому законом порядку 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0340 га з кадастровим номером :06:018:0068, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно супровідного листа від 01.02.2021 року вказана ухвала суду була направлена учасникам процесу, зокрема і державному виконавцю Кичкі Т.В.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано законодавцем у розділі VII ЦПК України.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення. Затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, у будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її корисного значення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії").

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

У відповідності з ч. ч. 1-2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. (ч. 8 ст. ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» ).

В судовому засіданні представник скаржника неодноразово вказував на дискримінаційне ставлення державного виконавця до інтересів стягувачів в різних ВП де є боржник ОСОБА_2 .

Так, державний виконавець Кичка Т.В. зверталась 08.09.2020 року до суду із поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника в інтересах стягувача ОСОБА_4 , у вказаному поданні посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2020 року(про поділ майна подружжя ОСОБА_6 ), хоча в судовому засіданні при розгляді скарги ОСОБА_1 неодноразово наголошувала про те, що їй не відомо про існування такого рішення, та зазначала, що на адресу відділу ДВС таке судове рішення не надходило, а тому вчиняти будь-які дії не було підстав. Аналогічну відповідь ДВС надавала ОСОБА_1 в лютому 2022 року та у вересні 2022 р.

При цьому, слід зазначити, що виконавче провадження № 57448832, щодо стягнення боргу із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , відкрите 18.10.2018 року, тобто на 10 місяців пізніше аніж ВП № 55680579 (30.01.2018 року), де стягувачем є ОСОБА_1 , та при виконанні рішень суду стосовно одного і того ж боржника ОСОБА_2 , державний виконавець Кичка Т.В. в інтересах стягувача ОСОБА_4 вчиняє дії, подає поданням про звернення стягнення на незареєстровану частку майна ОСОБА_2 , а у іншому ВП де стягувачем є ОСОБА_1 , державний виконавець бездіє, обгрунтовуючи свою таку бездіяльність, відсутністю рішення суду у справі де в порядку поділу майна подружжя за боржником ОСОБА_2 визнано право власності на 1/ 2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частин 1 - 3 статті 5 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, можуть офіційно опубліковуватися у друкованих виданнях. Судові рішення вважаються офіційно опублікованими за умови посвідчення органом, який забезпечує ведення Реєстру, відповідності судових рішень оригіналам або електронним копіям судових рішень, внесених до Реєстру. Судові рішення можуть офіційно опубліковуватися в скороченому обсязі, якщо це виправдано метою видання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 вказаного Закону).

Відтак, офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень вступна та резолютивна частини ухвали суду є достатньою підставою для виконання державним виконавцем покладеного на нього обов`язку та зупинення вчинення виконавчих дій у відношення боржника. (Висновок Верховного суду у постанові від 08.07.2021 року по справі № 917/1400/16, викладено наступний висновок).

Верховний Суд зауважує, що частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вимоги щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності, диспозитивності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням. Недотримання таких засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

Так, старший державний виконавець Білоцерківського міського відділу ДВС Кичка Тетяна Василівна, неодноразово в судових засіданнях наголошувала, що на адресу відділу не надходило ухвали про звернення стягнення на майно боржника, однак суд оцінює критично такі твердження, оскільки встановленим є те, що державний виконавець Кичка Т.В. зверталась із поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_4 , могла і повинна була дізнатися про результат розгляду її подання.

Отже, встановленим є те, що у вересні 2020 року державний виконавець Кичка Т.В. була обізнана про рішення суду від 25.05.2020 року за яким боржник ОСОБА_2 набула у власність 1/ 2 частину будинку і земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , посилаючись на це рішення, державний виконавець вчиняла дії стосовно даного майна в інтересах стягувача ОСОБА_4 та при цьому, двічі у січні 2022 року і вересні 2022 року надавала скаржнику ОСОБА_1 відповідь, що рішення суду про виділення частки боржника ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 до відділу ДВС не надходило.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не мав обов`язок надати державному виконавцю рішення суду по справі №357/1336/18, де він не був стороною, хоча, як було з`ясовано, він неодноразово наголошував у своїх заявах до ДВС інформацію щодо права власності боржника ОСОБА_2 на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Отже, з часу набуття боржником права власності на майно (травень2020р.) і по даний час старший державний виконавець Кичка Т.В., жодних ефективних та своєчасних виконавчих дій щодо звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_2 у ВП №55680579 не вчинила, хоча інтересах іншого стягувача (ВП № №57448832), де також боржником є ОСОБА_2 , вчиняла певні дії.

Крім того, суд звертає увагу, що матеріали ВП №55680579 містять письмові відповіді державного виконавця на заяви ОСОБА_1 від 12.01.2022 року, 19.09.2022 року, хоча доказів вручення вказаних відповідей заявнику матеріали ВП не містять, квитанції про направлення відповіді, які містяться в томі 1 на а.с. 219,238, - ідентичні, представник скаржника зазначає, що відповіді на вказані заяви ОСОБА_1 не отримував. Доказів вручення ОСОБА_1 листів-відповідей не має, а отже, суд вважає, що скаржник не пропустив строк для звернення до суду з даною скаргою (ст. 449 ЦПК України).

Суд критично оцінює позицію старшого державного виконавця Кички Т.В. щодо неможливості реалізації майна боржника через наявне обтяження будинку, який є предметом іпотеки. Із запису про іпотеку в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що строк дії зобов`язання, яке забезпечене іпотечним майном до 30.09.2018р. Наразі відсутня інформація щодо договірних зобов`язань між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , та є припущенням, що іпотека є дійсною для ОСОБА_2 .

Також, є безпідставним посилання державного виконавця Кички Т.В. на існуючі обмеження щодо реалізації майна боржника, які введені в зв`язку з воєнним станом в державі, оскільки обставини справи вказують на триваючу бездіяльність державного виконавця щодо невиконання рішення суду, яка мала місце і до 24.02.2022 року. При цьому слід зазначити, що наявне обтяження /запис про іпотеку/ по домоволодінню АДРЕСА_1 , було зареєстровано в 2015 році, що не стало перешкодою державному виконавцю для подачі в суд у вересні 2020 року подання про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_2 в інтересах стягувача ОСОБА_4 .

Слід звернути увагу, що ДВС у своїх відповідях від 14.02.2022р. та від 26.09.2022 р. на звернення скаржника не повідомила ОСОБА_1 про будь-які перешкоди в реалізації незареєстрованого майна ОСОБА_2 , а обмежилися, лише формальним інформуванням, що рішення суду про виділення частки боржника ОСОБА_2 до відділу ДВС не надходило.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, бездіяльність старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Кички Т.В. щодо не вчинення будь-яких дій з реалізації в рахунок погашення боргу майна боржника ОСОБА_2 , зокрема її частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , є неправомірною, а тому суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кички Тетяни Василівни - задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кички Тетяни Василівни щодо не вчинення будь-яких дій з реалізації в рахунок погашення боргу майна боржника ОСОБА_2 , зокрема її частки в домоволодінні АДРЕСА_1 - неправомірною.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола