ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року, постановлене суддею Довготько Т.М.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, повернення вкладу та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором вкладу № SAMDN2535 від 28.11.2012 у розмірі 53500,02 грн., з яких: заборгованість за вкладом у розмірі 29479,20 грн., проценти за користування вкладом у розмірі 15477,92 грн., три відсотки річних у розмірі 2359,00 грн., інфляційні втрати у сумі 6183,90 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.11.2012 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN2535 (Стандарт на 12 міс.), відповідно до умов якого позивач передав банку 1000, 00 доларів США, з процентною ставкою 10 % річних на строк 366 днів до 28.11.2013 року. Йому було відкрито особовий рахунок по вкладу та рахунок для зарахування відсотків по вкладу. Відповідно до квитанції від 28.11.2012року, він перерахував на рахунок банку грошову суму у розмірі 1000, 00 доларів США з призначенням платежу: до вкладу за договором № SAMDN2535. Крім того, в період дії договору вкладу ним було внесено 03.12.2013 року грошові кошти на депозитний рахунок у сумі 99,97 доларів США. Отже загальна сума вкладу складає 1099,97 доларів США. Згідно умов договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, то вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта в банк. Так, 06.09.2018 року він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив розірвати укладений договір та повернути йому суму банківського вкладу з процентами у повному обсязі, тим самим договір був розірваний, внаслідок чого припинив свою дію 06.09.2018 року. На його звернення від 06.09.2018 року відповідач надіслав лист від 10.09.2018 року, яким фактично відмовив у поверненні грошових коштів. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути йому суму вкладу у загальному розмірі 29479,20 грн., з яких початкова внесена сума вкладу 1000, 00 доларів США, що станом на 12.08.2021 за офіційним курсом долара США 26,80 становить 26800 грн., та сума внесених в подальшому грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок - у розмірі 99,97 доларів США, що становить 2679,20 грн., а також на виконання вимог договору проценти за вкладом у розмірі 10% річних за період з 28.11.2012 по 06.09.2018 тривалістю 2108 днів нараховані на суму вкладу у розмірі 26800,00 грн. у сумі 15477,92 грн. Крім того на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача три відсотки річних, нарахованих на суму 26800,00 грн. за період з 07.09.2018 року по 12.08.2021 року у розмірі 2359,00 грн. та інфляційні втрати за період з вересня 2018 по липень 2021 року у розмірі 6183,90 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 26800,00 грн., суму процентів за користування вкладом у розмірі 15 470,03 грн., 3% річних за період з 07.09.2018 по 12.08.2021 року у розмірі 2357,06 грн., а всього 44627 грн. 09 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт укладення між сторонами договору банківського вкладу і внесення позивачем грошових коштів у розмірі 1000 дол. США, підтверджено належними та допустимими доказами, в свою чергу відповідач умов договору в частині повернення вкладу не виконав, тому наявні підстави для стягнення суми вкладу, процентів за користуванням вкладом та 3 % річних.

В частині стягнення з відповідача вкладу у розмірі 99,97 дол. США є недоведеним, оскільки призначення даного платежу зазначено як переказ між своїми коштами, а не вклад по договору. Окрім того, вимога про стягнення індексу інфляції є необгрунтованою, оскільки іноземна валюта, яка була предметом договору, не підлягає індексації.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» було укладено договір переведення боргу б/н та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договорами, тобто АТ КБ «ПриватБанк» на даний час не несе зобов`язань за даним договором.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 28.11.2012 року між сторонами було укладено депозитний договір № SAMDN2535 (Стандарт, 12 міс.), зі строком 366 днів по 28.11.2013 року з правом автоматичної пролонгації. Відсоткова ставка за цим договором становила 10,0% річних (а.с. 5).

На виконання договору, позивач передав банку кошти на загальну суму 1000,00 дол. США, що підтверджується копією квитанції від 28.11.2012 року (а.с. 6).

Позивач 05.09.2018 року звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про розірвання вказаного договору банківського вкладу та повернення належних йому грошових коштів з процентами (а.с. 15).

Листом АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2018 року, повідомило ОСОБА_1 , що територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, де відповідно до наданої їм інформації були оформлені банківські договори та рахунки, визнано тимчасово окупованою територією України, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь». На підставі постанови Правління НБУ від 06 травня 2014 року № 260 на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено діяльність банків та їх відокремлених підрозділів, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» був вимушений припинити свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і місті Севастополь (а.с. 16-17).

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий суд прийшов до висновку, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договором, зокрема, з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконав. Окрім того, кошти вносились позивачем у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка діяла від імені юридичної особи, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою, оскільки юридична особа повинна відповідати за зобов`язаннями своєї філії.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За частиною другою статті 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (частина перша статті 1074 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року).

Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 02 липня 2002 року).

Тлумачення частини третьої статті 1060 ЦК України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що врегульовані статтями 1058, 1060, 1061 ЦК України за положенням яких відповідач, як банківська установа, зобов`язаний був видати позивачу, як вкладнику, внесенні ним грошові кошти та сплатити відсотки, які повинні були бути нараховані відповідно до умов укладених договорів банківського вкладу та договору про відкриття/обслуговування карткового рахунку з відповідним нарахуванням відсотків за період дії договору. Так як відповідач вказаного зобов`язання не виконав у добровільному порядку, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що припинення діяльності відділення банку як структурного підрозділу юридичної особи на території АР Крим не є підставою припинення договірних відносин між сторонами та не звільняє банк від відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів.

На підтвердження вказаної обставини АТ КБ «ПриватБанк» долучило договір про переведення боргу від 17.11.2014 укладеного між

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» та додаткову угоду до договору переведення боргу (а.с. 45-47).

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи прийшла до висновку про відсутність підстав для прийняття поданого до апеляційної скарги доказу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи з врученням позову та доданих документів, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 24). Проте, правом на подачу відзиву не скористався, заперечень на позов не подавав, доказів щодо переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договорами на ТОВ «ФК «Фінілон» до місцевого суду не подано.

Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції не надано доказів неможливості подання даних документів до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від відповідача.

Окрім того, згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор може запропонувати здійснити заміну боржника. В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідач не надав, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за спірними договорами банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження № 14093св20), від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 червня 2022 року у справі № 757/38720/14 (провадження № 61-14418св21).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

Л. М. Хіль