Постанова

Іменем України

21 лютого 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5645/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 21 грудня 2022 року

в складі судді Шестопалової Я. В.

у цивільній справі №367/7207/21 Ірпінського міського суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк",

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 серпня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій посилаючись на те, що рішенням суду від 12.08.2022 задоволено її позовні вимоги, просила з підстав, визначених ст. 137, 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

Також в заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 зазначила, що встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу вона пропустила з поважних причин та є підстави для поновлення такого строку. Зокрема, на думку заявника строк на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу нею пропущено з тих підстав, що справу по суті було розглянуто судом без участі сторін, про наявність рішення від 12.08.2022 їй стало відомо лише 21.10.2022 та в цей же день отримано його копію, оскільки поштою рішення не направлялося позивачу.

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення та стягнуто з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення ухвалено судом за неповного з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції в додатковому рішенні не зазначив мотивів часткового задоволення заяви, а лише обмежився загальними фразами та посиланнями на норми законодавства, які регулюють дане питання.

Суд в порушення норм процесуального права з власної ініціативи зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, не звернувши уваги, що за приписами ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов'язок неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Також суд не врахував неодноразові правові висновки Верховного Суду щодо необхідності зменшення витрат на правничу допомогу, в яких зазначено, що суд не має повноважень самостійно зменшувати такі витрати.

За наведених обставин просила скасувати додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2022, заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задовольнити та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн.

Від відповідача та третіх осіб до апеляційного суду відзиви не надходили.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Від представника позивачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І. П., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В., належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та покладення на відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов без дотримання норм процесуального права, з огляду на таке.

За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 1, ч. 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу. Також зазначила, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані додатково, як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а. с. 1-6).

Отже, до закінчення судових дебатів у справі позивачка зробила заяву про те, що нею буде понесено витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи також вбачається, що представник позивачки ОСОБА_2 12 серпня 2022 року (день ухвалення рішення) подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а. с. 77). В цій же заяві представник позивача знову зазначив про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані додатково, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як вже вказувалося вище, рішення по суті спору Ірпінським міським судом Київської області ухвалено 12.08.2022.

З наведеного слідує, що до закінчення судових дебатів у справі позивачка не подавала доказів понесення нею витрат на професійну правничу допомогу.

Також матеріали справи не містять доказів, що позивачка, як того вимагає ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подала докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції лише 24.10.2022 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. Тобто, майже через два з половиною місяці після ухвалення рішення суду.

В заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 зазначила, що строк на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу нею пропущено з поважних причин, оскільки вона не була присутня в судовому засіданні 12.08.2022, в якому було ухвалено рішення суду та рішення суду за неодноразовими заявами змогла отримати лише 21.10.2022, так як на поштову адресу не отримувала.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що законодавець не пов`язує подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів пов`язується з датою ухвалення рішення, що й і зазначено в частині 8 статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В частині першій статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, приписи діючого ЦПК України не пов'язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані із дійсними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Проте, не подання позивачкою в строк визначений законом доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу з тих підстав, що вона не була в судовому засіданні під час ухвалення рішення та рішення отримала лише 21.10.2022, не є об`єктивною причиною неможливості вчасно надати відповідні докази, адже положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України вказують на те, що такі докази можуть бути подані і до закінчення судових дебатів, тобто до ухвалення рішення. А тому факт отримання рішення не перешкоджає учаснику справи діяти у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Більше того, слід враховувати, що рішення суду від 12.08.2022, згідно відомостей з офіційного сайту ЄДРСР, було оприлюднено 02.09.2022. А згідно з ч. 1 т. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", судові рішення, внесені до ЄДРСР, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, зазначені позивачем причини пропуску строку подання доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не є такими, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані із істотними перешкодами чи труднощами для вчинення відповідної процесуальної дії (подання доказів в межах п`яти днів після ухвалення рішення), а відтак такі причини і не можуть самі по собі бути розцінені судом, як поважні причини для поновлення строку на подання цих доказів.

Таким чином, з огляду на викладене, у цілому посилання позивачки на те, що строк на подання доказів понесення судових витрат нею було пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає недоречними.

Як вже зазначалося вище, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-цзвернула увагу, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані ОСОБА_1 до суду першої інстанції поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, яка регламентує залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат у такому випадку.

Однак, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та порушив норми процесуального права, внаслідок чогодійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст. 376 ЦПК України додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування додаткового рішення з ухваленням нового судового рішення про залишення, без розгляду заяви, а в апеляційній скарзі позивачка просила скасувати додаткове рішення та задовольнити її заяву, то апеляційна скарг підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2022 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець