Номер провадження: 22-ц/813/4184/23
Справа № 509/3273/21
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Базіль Л.В.

Полікарпової О.М.

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Григоржевського Максима Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майнових прав особистою власністю одного з подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 20.09.2017 року по 15 квітня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, спільних дітей не мають. В період шлюбу за договором №11/27,1-2 від 14.11.2017 року ним було придбано майнові права на квартиру, вартістю 18000 доларів США.

На підставі додаткової угоди №1 від 05.09.2018 року, права покупця майнових прав на квартиру переведено на ОСОБА_2 . Після введення будинку в експлуатацію, між нею та забудовником укладено акт приймання-передачі майнових прав на квартиру. На теперішній час відповідачка є власником майнових прав на квартиру, право власності на квартиру як об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

Разом з тим, хоч квартиру придбано в період шлюбу і формально покупцем є відповідачка, фактичним власником майнових прав на квартиру є позивач. В обґрунтування доводів зазначає, що позичив гроші в сумі 500000 грн. 01.06.2017 року у свого батька ОСОБА_3 на придбання житла, про що укладено договір позики. Позивач посилається, що мав у своєму розпорядженні достатньо коштів, про що свідчить стан його банківського рахунку. Оплату за квартиру він проводив частинами за рахунок коштів, які належали йому особисто до укладення шлюбу. На момент переведення прав покупця вся вартість ним була сплачена.

Окрім того, позивач зазначив, що у 2016 році відносно нього складено обвинувальний акт за обвинуваченням за ч.ч. 2,3,5 ст. 185 КК України. Вказаний обвинувальний акт у квітні 2017 року скерований до суду і до теперішнього часу справа перебуває на розгляді. В зв`язку з тим, що інкримінована стаття передбачає конфіскацію майна у випадку визнання винним, ОСОБА_1 формально переоформив майнові права на відповідачку, що не відповідало його дійсним намірам.

На підставі викладеного, оскільки майнові права набуті за рахунок коштів, належних особисто позивачу до шлюбу, просить визнати майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , придбані на підставі договору №11/27,1-2 від 14.11.2017 року особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду адвокат Григоржевський Максим Сергійович, який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції відхилив важливий доказ (розписку) про отримання позики, поданий у вигляді засвідченої копії, що не ґрунтується на законі і дійшов, на думку скаржника, хибного висновку про недоведеність придбання майнових прав за рахунок позичених коштів. Окрім того, скаржником викладено обставини справи, які свідчать про фіктивний характер додаткової угоди від 05.09.2018 року. Скаржник звертає увагу суду на правовий висновок у постанові Верховного Суду від 13.04.2022 року у справі №757/62043/18-ц, що вчинення договору не для врегулювання цивільних відносин і не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків не повинен використовуватись учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з-під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних прав, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Враховуючи, що майнові права придбані в період шлюбу, обрано саме такий спосіб захисту, як визнання майнових прав особистою власністю одного з подружжя. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Адвокат Друганова В.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить доводи, викладені у скарзі не брати до уваги та залишити рішення суду без змін. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано суду оригіналу розписки від 01.06.2017 року про отримання грошей в борг від його батька на придбання спірної квартири. Окрім того, в розписці від 01.06.2017 року не зазначено з якою метою, на задоволення яких потреб позичались кошти в сумі 500000 грн. Сам по собі факт отримання грошових коштів у позику не свідчить про те, що гроші витрачені саме на придбання нерухомості. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року №638/2-1-2/16. Окрім того, відповідачу відомо, що позивач отримував від батька грошові кошти для відшкодування завданої потерпілій особі матеріальної шкоди в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 185 КК України та для оплати послуг адвокатів у тій справі.

Також адвокат просить взяти до уваги, що гроші за спірну квартиру вносились частками з листопада 2017 року по травень 2018 року. Згідно виписки по картці ОСОБА_3 залишок коштів на рахунку на 31.05.2017 року становив 2024,47 грн., на 03.06.2017 року залишок на його рахунку складав 3234,39 грн. Отже, виписка по рахунку ОСОБА_3 не є належним доказом обставин, на які посилається позивач. Суду не представлено будь-яких доказів, які б свідчили про придбання майнових прав на квартиру за гроші, позичені у батька позивача, згідно розписки від 01.06.2017 року.

В ході апеляційного розгляду адвокат Григоржевський М.С. апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити та пояснив, що майнові права на спірну квартиру придбані позивачем за його особисті кошти, отримані в борг від його батька. Своїх коштів у сім`ї не було. Внесення грошей проводилось частинами з метою зниження ризиків від настання негативних факторів. Переведення прав покупця майнових прав відбулось після повної оплати всіх платежів позивачем. Окрім того, пояснив, що ОСОБА_1 переоформив майнові права на відповідачку лише з метою ухилення від можливого призначення конфіскації за вироком суду. В момент укладення договору від 14.11.2017 року про придбання ОСОБА_1 майнових прав, стосовно нього існувала кримінальна права, однак вона не була передана до суду. Договір передачі прав покупця майнових прав від 05.09.2018 року є фіктивним. Просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду апеляційну скаргу не визнала, просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Пояснила, що ОСОБА_1 мав великі витрати в зв`язку з веденням кримінальної справи. Придбання майнових прав за особисті кошти позивача не доведено.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та правильно встановлено судом першої інстанції, що під час перебування сторін у шлюбі, за договором №11/27,1-2 від 14.11.2017 року між ТОВ «Полімер-Граніт» та позивачем, останній придбав майнові права на квартиру, вартістю 18000 доларів США в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області (а.с.15-20).

На підставі додаткової угоди №1 від 05.09.2018 року, права покупця майнових прав на квартиру переведено на відповідача ОСОБА_2 (а.с.21-22).

Станом на 05.09.2018 року вартість вказаного вище об`єкту повністю оплачена з листопада 2017 року по травень 2018 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Полімер-Граніт» та квитанціями (а.с.23, 93-100).

Згідно акту приймання-передачі майнових прав від 27.09.2018 року ОСОБА_2 , як покупець прийняла майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру у стані готовності «під ключ», за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

Також в матеріалах справи наявна копія розписки від 01.06.2017 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 у борг 500000 грн. та рух коштів по рахунку ОСОБА_3 (а.с.29, 30-92).

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивач не надав суду належні та допустимі докази на спростування презумпції права спільної сумісної власності на майнові права на квартиру.

Встановивши, що повна вартість майнових прав по договору сплачена в період шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання позивача на оплату за цим договором саме ним, не доводять джерело оплати. Окрім того, наявність кримінального провадження стосовно позивача, внаслідок чого, як він зазначає, з метою ухилення від конфіскації майна, переоформив майнові права на відповідачку, не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, придбаного ними в період шлюбу.

Наявним доказам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов правильного висновку про недоведеність придбання та оплати майнових прав на спірний об`єкт за особисті кошти позивача. Копія розписки про отримання позивачем у борг 500000 грн. вказані обставини не доводить. Сам по собі факт зазначення у розписці про отримання позики, безумовно не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання спірного майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами придбання спірного майна за особисті кошти. Спільність придбаного майна подружжям в період шлюбу презюмується. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову покладається саме на позивача.

Доводи скаржника на фіктивність додаткової угоди від 05.09.2018 року про переведення прав покупця майнових прав на відповідачку, нічим не підтверджені та висновки суду не спростовують, не впливають на вирішення спору, оскільки не доводять, що спірний об`єкт придбаний за особисті кошти позивача та є його особистою власністю.

Доводи про інкримінування позивачу вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачена конфіскація майна, в зв`язку з чим він ніби-то передав відповідачці придбані ним майнові права, не стосуються предмету спору щодо статусу майнових прав, як спільного майна подружжя. Окрім того, придбання майнових прав, як первісний договір, так і оспорена позивачем додаткова угода про передачу прав покупця, укладались після порушення стосовно ОСОБА_1 кримінальної справи та передачі її матеріалів до суду. Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3,5 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 263 КК України затверджений прокурором 30.07.2016 року, тоді як спірні правовідносини виникли в зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу майнових прав від 14.11.2017 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст.374,375,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Григоржевського Максима Сергійовича, який діє від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.02.2023 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.В.Базіль

О.М.Полікарпова