Справа № 183/3691/22
№ 2/183/2939/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря судового засідання Краснянської Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття у зв`язку із виїздом батька на постійне місце проживання,
за участю позивача ОСОБА_1 ,-
Позивач звернувся до суду з означеним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з нього на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразово аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття, тобто за період з листопада 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно в розмірі 138 846,40 грн., у зв`язку із виїздом на постійне місця проживання до країни, з якою Україна не укладала договір про надання правової допомоги Канади.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2017 року з позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але у період з 29.06.2017 року до 07.07.2017 року включно, не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а починаючи з 08.07.2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2017 року, до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначає, що 01.11.2022 року отримав від Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області позитивне рішення щодо виїзду на постійне місце проживання до Канади, у зв`язку з чим просить суд стягнути з нього одноразово аліменти на утримання сина до його повноліття, тобто з листопада 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно в розмірі 138 846,40 грн.
В судовому засіданні в режимі відіоконференції позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач відзив на позов не подала, повторно в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому відповідно до вимог ст.. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 15 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с.14/.
Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року, після усунення позивачем недоліків, відкрите загальне позовне провадження /а.с.31/.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені наступні обставини по справі.
Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2017 року по цивільній справі № 183/3037/17 з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але у період з 29.06.2017 року до 07.07.2017 року включно, не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а починаючи з 08.07.2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
01 листопада 2022 року ОСОБА_1 від Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС у Дніпропетровській області отримав позитивне рішення щодо виїзду на постійне місце проживання до Канади /а.с.50/.
Також, відповідно до витягу із реєстру територіальної громади № 2022/000992640 від 03.11.2022 року ОСОБА_1 знятий з зареєстрованого місця поживання, у зв`язку з оформленням документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Канади /а.с.51/.
Позивачем надано суду довідку №Н0-00000190 від 07.11.2022 року, видану провідним бухгалтером Новомосковського відділення АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до якої ОСОБА_1 працював на посаді водій автотранспортних засобів служби автотранспорту, його дохід за період з 27.10.2022 року по 31.10.2022 року склав 1257,59 грн. /а.с.53/.
Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу вирішення спору щодо стягнення аліментів, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 181 СК України, у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету міністрів України від 19.08.2002 року № 1203 передбачено, що у разі виїзду одного з батьків, який є громадянином України, для постійного проживання в іноземній державі, з якою Україна не має договору про подання правової допомоги (далі - постійне проживання за кордоном), він повинен виконати аліментні зобов`язання з утримання дитини (дітей) до досягнення нею повноліття (далі - аліментні зобов`язання), які оформляються договором між цією особою та одним з батьків, з яким залишається дитина (діти), або її опікуном, піклувальником (далі - одержувач аліментів), або договором про припинення права на аліменти для дитини (дітей) у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).
Якщо аліментні зобов`язання не були виконані особою, що виїжджає, стягнення аліментів провадиться за рішенням суду.
Відповідно до ч.6 ст. 181 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 (із змінами на 19.02.2022 року) передбачено, що з платника аліментів, який виїжджає за кордон для постійного проживання в держави, з якими Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, стягнення аліментів провадиться до виїзду за весь період до досягнення дитиною повноліття, виходячи із розміру його заробітку (доходу) за останній місяць роботи на момент від`їзду, а в разі, коли платник аліментів не працює або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, - виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, де мешкає платник аліментів до від`їзду за кордон".
Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття у зв`язку із виїздом останнього за кордон для постійного проживання у державу, з якою Україна не уклала договору про надання правової допомоги.
При цьому суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення, і розраховані у відповідності до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 (із змінами на 19.02.2022 року), виходячи із заробітку (доходу) за останній місяць роботи на момент від`їзду, що становить 138 846,40 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот сорок шість гривень) 40 копійок.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4,12,7 6-82, 89, 141, 263, 273, 265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття у зв`язку із виїздом батька на постійне місце проживання - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття у розмірі 138 846,40 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот сорок шість гривень) 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце перебування: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Сорока О.В.