КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/1240/22 Головуючий у суді першої інстанції - Зінченко О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/4123/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну способу сплати аліментів, відповідно до якого просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року №2-н-295/18 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 8 000 грн щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року №2-н-295/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 18 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказано, що дитина з літа 2011 року по теперішній час проживає з позивачем, зокрема з 30 квітня 2021 року вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки № 3345 від 30 квітня 2021 року та копією довідки № 3346 від 30 квітня 2021 року. Спору з даного приводу не має. Перешкод у спілкуванні з дитиною сторони одне одному не створюють.

В позовній заяві вказано, що 25 жовтня 2018 року Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 57521844 щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини згідно з судовим наказом Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року.

Позивач вказує, що відповідач був працевлаштований у ТОВ «Роял Інжиніринг» та саме із його офіційної заробітної плати сплачувалися аліменти на утримання доньки. Як вбачається із банківської виписки по особовому банківському рахунку ОСОБА_1 , сума щомісячно сплачених аліментів відповідачем становить близько 2 000 грн, а останній платіж за квітень 2022 року становить 1302, 45 грн.

В подальшому, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який негативно вплинув на матеріальне становище позивача та дитини.У теперішніх реаліях даних грошових коштів, які сплачує відповідач, не вистачає навіть на харчування доньки на декілька тижнів. Позивач не може самостійно забезпечувати усі потреби дитини, а досягти у добровільному порядку домовленостей з відповідачем щодо суми аліментів не представилось можливим.

Також доводами позовної заяви є те, що у власності відповідача перебуває транспортний засіб та об`єкти нерухомого майна, на утримання яких він витрачає кошти. Позивачу та дитині відомо, що відповідач отримував офіційно мінімальну заробітну плату, а іншу зароблену частину грошових коштів йому роботодавець надавав неофіційно, саме тому відповідач має можливість утримувати свій транспортний засіб та об`єкти нерухомого майна, яке перебуває у його власності.

Позивач також зазначає, що аліменти за період з березня по травень 2022 року відповідачем були сплачені не вчасно, а його місце роботи на даний час невідомо й невідомо який дохід останній отримує, у зв`язку із чим відсутні будь-які гарантії того, що він працевлаштується та буде отримувати достатній офіційний дохід для того, щоб мати змогу сплачувати необхідну суму аліментів на утримання доньки.

Враховуючи, що відповідач додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не надає, участі у розвитку та вихованні дитини фактично не приймає, то позивач змушена звернутись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тими ж доводами, що й подану позовну заяву. Разом з тим, апелянтом додатково було зазначено, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що у власності відповідача перебуває транспортний засіб марки Renault Megane 2007 року випуску, який був придбаний останнім із-за кордону 19 вересня 2019 року.

Апелянт також звертає увагу, що позивач по справі має на утриманні й інших дітей та наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Доводами апеляційної скарги також є те, що в суді першої інстанції відповідач по справі вказував, що є безробітним й перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу від держави у розмірі 6 000 грн, проте ним не було надано жодного письмового доказу щодо розміру отриманої допомоги у вказаному розмірі.

Апелянт також звертає увагу, що відповідач по справі є здоровою, працездатною людиною, має у власності транспортний засіб, який він може використовувати для отримання стабільного заробітку та має можливість забезпечувати потреби дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в цілому відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 вересня 2007 року (а.с.16).

Постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Зеленевича О.В. від 25 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №2-н-295/18, виданого 22 жовтня 2018 року Обухівським районним судом Київської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 18 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.21).

Крім того, позивачем також було надано виписку із карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Првиатбанк» на ім`я ОСОБА_1 щодо сплати та розміру аліментів відповідачем на утримання дитини (а.с.23-26), а також копії товарних чеків (а.с.27-37).

В матеріалах справи міститься також довідка-розрахунок заборгованості по судовому наказу №2-н-295/18 від 22 жовтня 2018 року виданого 22 жовтня 2018 року Обухівським районним судом Київської області щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зроблений старшим державним виконавцем Обухівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області. Вказаний розрахунок зроблено за період з 18 вересня 2018 року по 01 червня 2022 року згідно звітності, наданої ТОВ «Роял Інжиніринг». Так, станом на 01 червня 2022 року борг по сплаті аліментів відсутній (а.с.55-57).

В матеріалах справи міститься також лист Головного сервісного центру МВС від 20 червня 2022 року №31/456АЗ-2285-2022, відповідно до якого ОСОБА_3 16 лютого 2019 року зареєстрував за собою транспортний засіб марки Renault Megane, 2007 року випуску (а.с.61-62).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка Київського обласного центру зайнятості №124 від 28 червня 2022 року, яку видано ОСОБА_3 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Обухівській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості з 06 червня 2022 року (а.с.64).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що враховуючи право позивача на зміну розміру аліментів та зміну способу стягнення їх стягнення, суду не було подано жодного належного та допустимого доказу обставин, що свідчили б про зміну матеріального становища сторін справи, як обов`язкову передумову зміни способу стягнення та розміру аліментів. Враховуючи вищезазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до положень статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідач по справі станом на 01 червня 2022 року боргів по сплаті аліментів не має, що свідчить про виконання ним покладеного обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Доводи апелянта щодо несвоєчасного перерахування відповідачем аліментів за період з березня по травень 2022 року вказаних обставин щодо виконання відповідачем зазначених обов`язків по утриманню дитини не спростовують й не підтверджені належними та допустимими доказами.

Апелянт в поданій позовній заяві та апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач працює та отримує неофіційний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 8 000 грн.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Системний аналіз матеріал справи дає підстави для висновку, що позивачем ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо можливості відповідача по справі ОСОБА_3 сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн.

Апеляційний суд також враховує наявну в матеріалах справи довідку Київського обласного центру зайнятості №124 від 28 червня 2022 року, яку видано ОСОБА_3 про те, що він перебуває на обліку як безробітний в Обухівській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості з 06 червня 2022 року (а.с.64).

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідач по справі станом на червень 2022 року був безробітним й офіційно працевлаштований не був. Доводи апелянта про отримання відповідачем неофіційних доходів не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у власності має транспортний засіб, а тому може працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід, апеляційний суд сприймає критично, оскільки вказані доводи ґрунтуються лише на припущеннях апелянта про гіпотетичну можливість відповідача по справі отримувати такий розмір доходу, який зможе надати можливість відповідачу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З довідки-розрахунку щодо заборгованості по аліментам вбачається, що відповідач по справі сплачував аліменти у розмірі, який складає більше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв