ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 січня 2023 року

м. Валки

справа №632/447/22

провадження №22-ц/818/255/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у тому числі, за попередній до подання позову період з 01 лютого 2022 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що відповідач по справі є батьком дитини, відносно якої вирішується питання щодо позбавлення батьківських прав. Також він є батьком іншої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає разом із відповідачем. Мати дітей та колишня дружина відповідача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після її смерті, дитина ОСОБА_3 мешкає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та від відповідача жодної допомоги не отримує. При цьому позивачка жодним чином не перешкоджала спілкуванню відповідача з сином ОСОБА_3 22.02.2022 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області було визначено місце проживання дитини разом із позивачкою. З моменту прийняття даного рішення відповідач жодних дій для нормалізації спілкування з дитиною ОСОБА_3 не зробив, від виконання батьківських обов`язків ухиляється умисно, тому повинен бути позбавлений батьківських прав з одночасним стягненням аліментів.

07.07.2022 року від відповідача на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, а у відношенні стягнення аліментів позовні вимоги визнав, хоча при цьому з відзиву не було зрозуміло чи визнає відповідач стягнення з нього аліментів з дати подачі позову чи з 01.02.2022 року, тобто і за попередній період. В обґрунтування відзиву було зазначено, що у не спілкуванні з сином відсутня вина відповідача, оскільки ані дитина, яка знаходиться під впливом позивача, ані сама позивачка не надають можливості відповідачу спілкуватися з дитиною, а тому він не з власної волі позбавлений можливості брати участь у вихованні та утриманні дитини (а.с.56-61).

21.07.2022 року на адресу суду першої інстанції надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області про доцільність (недоцільність) позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.89-93).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 30 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий період на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, за період з 01 лютого 2022 року і до 29 травня 2022 року включно. Зарахувати при стягненні аліментів за минулий період сплачені відповідачем безпосередньо на користь дитини аліменти у розмірі 4950,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят грн. 00 коп.), сплачені трьома траншами по 1650,00 грн. у період липень-вересень 2022 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого при зверненні до суду судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд вимоги про стягнення аліментів у суді у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на майбутній час відповідач не оскаржує.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що при розгляді справи не було встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати своїх батьківські обов`язки, адже ОСОБА_2 фактично намагався брати участь у житті дитини, але враховуючи емоційний стан сина, після смерті матері, намагався не спричиняти дитині ще більше страждань. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_3 сам не хоче спілкуватися з батьком, оскільки вважає його винним у смерті своєї матері, жодного разу не звертався з пропозицією поспілкуватися, не звертався за допомогою, а відповідач зі свого боку не хотів завдавати психологічної травми дитині намаганням спілкування без залучення спеціаліста психолога. Наголошує, що жодного разу не ухилявся та не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, намагається встановити контакт з дитиною, що було з невідомих причин не враховано судом першої інстанції. Вказує, що позивач є присяжним Первомайського міськрайонного суду Харківської області, що призводе до сумнівів в об`єктивності та неупередженності судового рішення. Зазначає, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Крім того, зазначає, що рішення в частині стягнення аліментів за минулий час є незаконним. Оскільки позивачкою не надано доказів, у розумінні ст. 191 СК України, вжиття заходів, щодо отримання з відповідача аліментів та його ухилення від їх сплати.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом достовірно було встановлено факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків виходячи із пояснення дитини ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтвердили відсутність належного забезпечення з боку відповідача на користь дитини у період з 01.02.2022 року і до часу розгляду справи у суді, а також нерозуміння відповідачем свого батьківського обов`язку в питаннях подальшого налагодження стосунків з дитиною, свідомому самоусуненні від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, ігнорування сина при зустрічі з ним у суспільних місцях без пояснення причин. Вважає, що при постановленні рішення суд першої інстанції вірно взяв до уваги думку самої дитини ОСОБА_3 , якому вже виповнилося 16 років, який повністю розуміє значення своїх дій та може чітко без стороннього впливу сформулювати свою думку. ОСОБА_3 пояснив, що не бажає спілкуватися з батьком, не вважає його своїм батьком, крім того зазначив, що відповідач не дає йому можливості спілкуватися і бачитися з рідною молодшою сестрою, жодних подальших контактів з відповідачем мати не бажає. Наголошує, що в частині стягнення аліментів крім іншого за минулий час судом ухвалене законне рішення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина - ОСОБА_3 - народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис №6 від 21.07.2006 року здійснений Олексіївською сільською радою Первомайського району Харківської області), його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , дитина народжена не у шлюбі вказаних осіб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 07.09.2010 (а.с.18).

03.09.2007 року ОСОБА_2 та на той час ОСОБА_9 уклали шлюб, який був зареєстрований Олексіївською сільською радою Первомайського району Харківської області (актовий запис №07 від 03.09.2010 року), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Первомайського району Харківської області 03.09.2010 року (а.с.17). Після шлюбу змінено прізвище дружини на « ОСОБА_10 ».

Вказаний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2020 року по справі №632/1945/20, провадження №2/632/605/2020, яке 18.01.2021 року набуло чинності (а.с.19). При розірванні шлюбу колишній дружині залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_10 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Олексіївска Олексіївської сільської ОТГ Лозівського району Харківської області померла мати дитини та колишня дружина відповідача ОСОБА_5 , про що був складений актовий запис про смерть від 31.01.2022 року №61, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харкова) 31.01.2022 року (а.с.15). Причиною смерті ОСОБА_5 , що не оспорювалося сторонами під час судового розгляду, стала смертельне погіршення стану здоров`я викликаного онкологічним захворюванням.

22.02.2022 року на підставі рішення комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області було визначено тимчасове місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом із рідною бабусею - позивачкою по справі - за місцем її реєстрації та проживання у АДРЕСА_1 . Окремо комісією пунктом другим резолютивної частини вказаного рішення було рекомендовано відповідачу та дитині ОСОБА_3 звернутися за консультацією до психолога щодо налагодження між ними взаємовідносин (а.с.30-32).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради від 11.07.2022 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_3 (а.с.89-93).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню його сина, самоусунувся від участі у його житті, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Однак, з таким висновком в частині позбавлення батьківських прав погодись неможливо, оскільки ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1. 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матерії, так і для дитини).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Винна поведінки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками повинна бути належним чином доведена. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, його поведінці та умовах в яких він знаходиться.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен був зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Дійсно, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради від 11.07.2022 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).

Наявність висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської від 11.07.2022 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні ОСОБА_3 не може бути беззаперечною та безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки даний висновок має рекомендаційний характер та досліджується і підлягає оцінці разом з усіма доказами у справі.

Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, а тому колегія суддів вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки батько висловлює бажання брати участь у вихованні сина.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов, у своїх особистих письмових поясненнях відповідач наголошував та заявляв при зверненні до апеляційного суду, про те, що він намагався брати участь у житті дитини, має таке бажання, але враховуючи емоційний стан сина, після смерті матері, намагався не спричиняти дитині ще більше страждань, вказував, що жодного разу не ухилявся та не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, намагається встановити контакт з дитиною, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Він частково сплачував аліменти, а сама заборгованість не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Із пояснень ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_11 дуже ображений на батька через те, що він залишив його матір під час важкої хвороби, яка стала причиною її смерті, що відповідач не був уважним до нього та сестри та перевіз проживати до бабусі, що не привіз сестру попрощатися з матір`ю, коли та помирала, не надав йому обіцяну допомогу коли почалася війна, перешкоджає йому у спілкуванні з сестрою, налаштовує її проти нього. Через це ОСОБА_11 категорично відмовляється спілкуватися з батьком.

Між тим, колегія суддів вважає, що самі по собі образа та небажання хлопчика спілкуватися з батьком не можуть бути вирішальними для позбавлення відповідача батьківських прав.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Колегія суддів вважає, що відповідач міг докласти значно більше зусиль для налагодження стосунків з сином та виконання своїх батьківських обов`язків.

Водночас виняткових обставин, які мали б наслідком позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено.

Наразі батько має бажання налагодити стосунки з сином, надає майнову допомогу. Встановлені обставини не виключають можливості змінити ставлення батька до виховання сина.

Враховуючи обставини справи, особу батька, колегія суддів вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, при цьому попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків.

Щодо стягнення аліментів колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що дитина ОСОБА_3 з 01.02.2022 року мешкав разом із позивачкою, перебував на її утриманні, відповідач в цей час жодної допомоги дитині не надавав, хоча повинен був надавати, оскільки йому на підставі висновку третьої особи по справі від 22.02.2022 року було чітко відомо де і з якого часу мешкає дитина.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у тому числі, за попередній до подання позову період з 01 лютого 2022 року, що, на думку суду, є достатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 у справі № 215/5867/17 (61-16955св19).

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини за минулий період у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, за період з 01 лютого 2022 року і до 29 травня 2022 року включно. Так неповнолітній ОСОБА_3 з 01 лютого 2022 року мешкав з позивачкою, ними вживались заходи щодо одержання грошової допомоги від відповідача, та як встановлено з пояснень сторін відповідач обіцяв надавати допомогу сину, однак у спірний період не надавав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2022 року в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині - залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Олексіївської сільської ради Лозівського району Харківської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2023 року.