Номер провадження: 22-ц/813/3882/23
Справа № 15022023
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Губської Христини Юріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2022 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії (стягувач - Акціонерне товариство «Прокредит Банк»),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище скаргою, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-2197/11, виданий Приморським районним судом м.Одеси 21.07.2011 про стягнення з нього на користь ПАТ «ПрокредитБанк» заборгованості за кредитним договором. У межах виконавчого провадження 23.09.2011 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження. Постановою державного виконавця від 27.06.2012 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Після чого виконавчий лист перебував на виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Всі зобов`язання за кредитним договором перед банком скаржником виконано повністю, сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. З метою зняття арешту, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, проте отримав відповідь про відсутність підстав для зняття такого арешту, оскільки виконавчий лист виконано Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮ, а відтак саме цей відділ державної служби має законні підстави для зняття арешту.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту майна та оголошення заборони його відчуження, накладеного на підставі постанови № 28888987 від 23.09.2011 та зобов`язати зняти накладений цією постановою арешт та оголошення заборони відчуження майна.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Губська Христина Юріївна, яка діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови № 28888987 від 23.09.2011 та зобов`язати зняти накладений вказаною вище постановою арешт майна і оголошення заборони на його відчуження. В обґрунтування своїх доводів скаржником зазначено, що після постановлення оскаржуваної ухвали 22.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту майна та заборони на його відчуження, однак листом від 03.10.2022 року отримав відповідь про неможливість зняття арешту майна та заборони на його відчуження, оскільки у виконавчому провадженні №39073241 не вживались заходи забезпечення примусового виконання. Тобто, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі не має законних підстав для зняття арешту, накладеного іншим відділом. Окрім того, виконавче провадження знищено.

Звертає суд апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 вимоги виконавчого листа №2-2197/11, виданого Приморським районним судом м.Одеси, виконав у повному обсязі та сплатив виконавчий збір, а тому подальше обтяження його прав у вигляді арешту та заборони відчуження майна для забезпечення вже виконаного рішення суду у виконавчому провадженні, яке до того ж вже знищено, є недоцільним та обмежує права власності ОСОБА_1 . При цьому, наявність протягом тривалого часу (12 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, саме Перший Київський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) як орган, який наклав арешт та оголосив заборону відчуження майна ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання, має скасувати такий арешт з огляду на те, що виконавче провадження завершено, зобов`язання за виконавчим листом виконані повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В ході апеляційного розгляду адвокат Губська Х.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити та пояснила, що на момент розгляду справи в суді заборгованість ОСОБА_1 за зобов`язаннями за виконавчим листом повністю сплачена. Арешт та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1 має бути знятий саме Першим Київським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), як органом, який наклав такий арешт. При цьому Першим Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) також відмовлено у вчиненні дій по скасуванню постанови про накладення арешту, здійсненого в межах іншого виконавчого провадження, яке не перебувало в їх провадженні та посилаючись на те, що їх виконавче провадження знищено і підстав для цього немає.

Представник Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Сульжик В.В. апеляційну скаргу не визнав, просить її залишити без задоволення та пояснив, що приписами статей 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця знімати арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за наслідком розгляду справи рішенням суду.

Представник АТ "ПроКредитБанк" в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони у справі , належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження при поверненні 27.06.2012 року виконавчого документа без виконання була законною, оскільки повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час) не має правовим наслідком закінчення виконавчого провадження. Окрім того, виконавчий документ подавався після цього на виконання до Першого Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) яким вчинялись виконавчі дії.

Разом із тим, як вбачається зі скарги адвоката Губської М.Х., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , остання звернулась до виконавчої служби із заявою про зняття арешту із майна у жовтні 2021 року і отримала відмову у вчиненні таких дій у листопаді 2021 року.

При цьому в даній справі оскаржується бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні заяви про зняття арешту, а не під час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у 2012 році.

Оцінюючи відповідні доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч.5 цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У справі, що переглядається, встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-2197/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Прокредит Банк» 5232,50 грн. проводились виконавчі дії Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського управління юстиції в межах виконавчого провадження №28888987 і прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження. 27.06.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не встановлювало прямого обов`язку у державного виконавця знімати арешт з майна боржника. Враховуючи це, вимога про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувану задоволенню не підлягає.

В частині вимог про зобов`язання зняти накладений постановою від 23.09.2011 року арешт та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 28888987, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Арешт майна боржника, право на застосування якого надано державним виконавцем, є заходом, який забезпечує збереження майна боржника з метою реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд також зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Згідно постанови старшого державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.09.2011 року відкрито виконавче провадження №28888987 на примусове виконання виконавчого листа №2-2197/11, виданого 21.07.2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредитБанк» в розмірі 5232,50 грн. (а.с.11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.09.2011 року №28888987 накладено арешти майна боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження (а.с.12).

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, з 01.06.2013 року по 30.04.2014 року на виконанні знаходилась постанова Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського управління юстиції від 30.04.2013 №В-06/1563, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2107/11, виданого 21.07.2011 Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми на користь АТ «ПроКредитБанк». Загальна сума боргу 5848,47 грн. (з врахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій) утримувалась у розмірі 20% від суми пенсії. Листом від 05.05.2014 року №4662/05 постанова від 30.04.2013 року повернута на адресу вищезазначеного відділу у зв`язку з виконанням (а.с.16).

Згідно повідомлення Першого Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса): згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 39073241 з примусового виконання виконавчого листа №2-2108/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» боргу в розмірі 5232,50 грн. В результаті вжитих державним виконавцем заходів виконавче провадження завершено постановою державного виконавця від 25.06.2014 року на підставі частини 1 пунту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням. У зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання, виконавче провадження № 39073241 знищено.

Згідно повідомлення ПАТ «ПроКредитБанк» від 15.12.2022 року, усі права вимоги по кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 перед АТ «ПроКредитБанк» відступлені на користь нового кредитора- Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕНТ ІНВЕСТ Україна», яке в свою чергу повідомило про те, що за інформацією щодо повного виконання рішення суду необхідно звертатись до органів виконавчої служби, не заявивши про претензії до боржника ОСОБА_1 .

Згідно відомостей, наданих Першим Приморським відділом державної виконавчої виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) на виконанні відділу перебувало виконавче провадження №39073241 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 5232,50 грн. В результаті вжитих державним виконавцем заходів виконавче провадження завершено, при здійсненні виконавчих дій державним виконавцем відділу арешт відносно майна ОСОБА_1 не застосовувався, а тому і відсутня можливість його припинення. Виконавче провадження №39073241 знищено. З огляду на вищевикладене, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі повідомив про відсутність можливості для зняття арешту.

Таким чином, скаржником оспорено саме продовження існування арешту майна та заборони його відчуження, накладеного постановою від 23.09.2011 року, при цьому 25.06.2014 року зобов`язання за виконавчим листом №2-2197/11, виданим Приморським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 5232,50 грн. на користь Акціонерного товариства «Прокредит Банк» виконані повністю з урахуванням виконавчого збору та виконавче провадження на підставі ч.1 п.8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" завершено в зв`язку з фактичним виконанням.

При цьому наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, враховуючи повне погашення боржником суми стягнення за виконавчим листом, з урахуванням виконавчого збору,та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, єневиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського управління юстиції зняти арешт з майна боржника, накладеного 23.09.2011 року в межах виконавчого провадження №28888987. Зазначені вимоги є законними та обґрунтованими, у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Приписами цивільно-процесуального законодавства саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (ст. 2 ЦПК України) а саме справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також поважати інші права і свободи, гарантовані Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог в частині зобов`язання Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт та оголошення заборони відчуження майна, накладеного постановою№ 28888987 від 23.09.2011 року.

Керуючись ст..ст. 374, 376, 447 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Губської Христини Юріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 23 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії (стягувач - Акціонерне товариство «Прокредит Банк»), - задовольнити частково.

Зобов`язати Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та оголошення заборони відчуження майна ОСОБА_1 , який накладений на підставі постанови №28888987 від 23.09.2011 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.02.2023 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова