ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/84/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/628/21 Категорія: 304080000 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2022 року (повний текст судового рішення виготовлено 11 листопада 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, завданої смертю особи, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року адвокат Лабик Р.Р., який представляв інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, пов`язаного з втратою годувальника, по 57 600 грн. на кожного з позивачів.

Позов обґрунтовано тим, що 06.08.2017 сталося ДТП у зв`язку з тим, що водій автомобіля «ВАЗ 2105», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 грубо порушив вимоги ПДР. У результаті цього загинув син позивачів - ОСОБА_4 . Кримінальне провадження по даному факту було закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У результаті даної дорожньої-транспортної пригоди батькам загиблого (позивачам у даній справі) було завдано шкоду, в зв`язку з чим у них виникло право на її відшкодування. Станом на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий Альянс».

Представник позивачів повідомив відповідача 14.02.2020 р. про настання страхового випадку та подав заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 - 22300,00 грн. на спорудження надгробного пам`ятника, 19200,00 грн. моральної шкоди, 57600,00 грн. внаслідок втрати годувальника та ОСОБА_1 - 19200,00 грн. моральної шкоди, 57600,00 грн. внаслідок втрати годувальника.

06.10.2020 відповідач прийняв рішення про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника та по 19200,00 грн. моральної шкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У частині виплати страхового відшкодування внаслідок втрати годувальника страховою компанією відмовлено в зв`язку з ненаданням страховику документів, що дають право на отримання такого відшкодування. Надання довідки про розмір пенсії позивачів не передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.1200 ЦК України позивачі мають право на відшкодування по втраті годувальника. Загальний розмір страхового відшкодування становить 115200,00 грн., тобто по 57600,00 грн. на кожну особу, який представник позивачів просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, завданої смертю особи закрито в зв`язку зі смертю позивача.

10.11.2021 від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій адвокат просив стягнути з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 115 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Так як позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позивачка є єдиною, хто має право на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника - сина ОСОБА_4 . У зв`язку з цим збільшено позовні вимоги з 57600,00 грн. до 115200,00 грн.

02.11.2022 представник позивача підтвердив, що страховою компанією сплачено позивачці частину страхового відшкодування в сумі 38394,00 грн.

З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 115 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що страхова компанія під час судового розгляду справи відшкодувала ОСОБА_1 38394,00 грн. Розмір вказаного відшкодування, на думку суду, здійснений відповідно до вимог законодавства.

Суд виходив з того, що стороною позивача не обґрунтовано розмір сум, заявлених до відшкодування, зокрема й підстави для збільшення позовних вимог. Також з доданих стороною доказів суд не встановив, що саме з вини відповідача позивачка не могла отримати належне їй відшкодування внаслідок втрати годувальника, з врахуванням того, що саме представником заявників висловлене прохання про відкладення вирішення цього питання і не надано запитуваних документів.

Суд не взяв до уваги інші подані документи в якості доказів, оскільки вони не стосуються суті спору та не підтверджують обставин спірних відносин між сторонами.

Вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, представник позивачки звернувся з апеляційною скаргою.

В обґрунтування підстав незаконності рішення апелянт зазначає, що загальний розмір страхового відшкодування утриманця померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат станом на день настання страхового випадку. Отже загальний розмір страхового відшкодування в даному випадку не може бути меншим ніж 115 200 грн. (3200 грн. х 36).

ОСОБА_1 , станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції, є єдиною особою, яка має право на отримання відшкодування. Страховик так і не визнав права ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування, судом таке право не встановлювалось, а провадження відносно померлого позивача закрито.

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивачки 115 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Від відповідача надійшов позов на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів скаржника. Зокрема, зазначено, що відповідач не ухвалював рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, як про це помилково вказує апелянт. ОСОБА_2 не відмовлявся від своєї частки на користь дружини, підтвердження набуття статусу спадкоємиці права померлого позивача на страхове відшкодування не надано, тому відповідач вважає необґрунтованим твердження апелянта про автоматичне набуття позивачкою права на частку страхового відшкодування ОСОБА_2 (батька потерпілого).

На думку відповідача, суд першої інстанції правильно зазначив, що сума відшкодування становить 3200,00 грн. - 1067,00 грн. (вирахування частки, що припадала на потерпілого) / 2 особи (що мають право на виплату) х 36 місяців (три роки) = 38394,00 грн.

Щодо частки відшкодування, що припадала на батька потерпілого, то ця частка автоматично не переходить до матері потерпілого, а може бути успадкована в загальному порядку.

Вважаючи, що суд першої інстанції правильно визначився з обставинами, які виникли в даному випадку, застосувавши до них норми матеріального права, які ці відносини регулюють, відповідач у відзиві просить рішення суду залишити в силі, судові витрати покласти на позивачку.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено такі обставини.

06.08.2017 з вини водія автомобіля «ВАЗ 2105», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 сталася ДТП, у якій загинув сам водій та інші особи, в тому числі й потерпілий ОСОБА_4 . Настання наслідків у вигляді смерті перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП та грубим порушенням ОСОБА_3 правил дорожнього руху, що встановлено у постанові про закриття кримінального провадження від 27.12.2019.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2105», р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий Альянс» за полісом від 06 серпня 2017 року № АК3043212 (а.с. 27).

Копією свідоцтва про смерть підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що батьками ОСОБА_4 є позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою № 421, виданою виконавчим комітетом Золотоніської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мав склад сім`ї: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

14.02.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зверталися до ПрАТ «Європейський страховий Альянс» із заявами про виплату страхового відшкодування на спорудження нагробного пам`ятника в сумі 22300,00 грн., моральної шкоди в сумі по 19200,00 грн. та в зв`язку з втратою годувальника в розмірі по 57600,00 грн.

Сторонами визнається, що страховик виплати заявникам відшкодування на спорудження нагробного пам`ятника та моральної шкоди.

Станом на момент звернення з позовом страховик не виплатив відшкодування в зв`язку з втратою годувальника.

З довідки від 26.07.2021 р.(вх. №9017 від 04.08.2021 р.), наданої ГУ ПФУ в Черкаській області на ухвалу суду, вбачається, що ОСОБА_1 з січня 2016 року по вересень включно 2017 року отримувала пенсію за віком в сумі 999,00 грн., а з жовтня 2017 року по грудень включно 2017 року - 1373,00 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.10.2021 (т. 2 а.с. 184).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка станом на дату настання страхового випадку мала дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць (менше 1684,00 грн.), тому була непрацездатною особою, що перебувала на утриманні померлого сина та мала право відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, передбачене ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1200 ЦК України.

Відповідно до копії платіжного доручення №14772 від 10.10.2022 позивачці ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 38394,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що страховик повністю виплатив позивачці відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, в розмірі, що відповідає закону.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 3 Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

В постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20) Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом із тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість стягнення зазначеного відшкодування одноразовим платежем, відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України, з врахуванням встановлених обставин справи, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19.

У справі, яка переглядається, установлено, що внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала смерть потерпілого ОСОБА_4 .

На момент ДТП на утриманні у ОСОБА_4 перебували його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які досягли пенсійного віку. А отже право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, станом на момент смерті потерпілого мали дві особи (батьки).

Також встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що позивачка має право на отримання всієї суми відшкодування як єдиний утриманець потерпілої, оскільки стаття 1200 ЦК України передбачає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають всі непрацездатні особи, які були на його утриманні. При чому таке відшкодування виплачується кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами (п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV).

Станом на момент смерті потерпілого право на відшкодування мали дві особи.

Однак суд першої інстанції помилково вважав, що загальний розмір відшкодування підлягає розподілу між трьома особами (потерпілий та двоє осіб на утриманні).

В основу оскаржуваного рішення покладено розрахунок страховика, відповідно до якого сума відшкодування становить 3200,00 грн. - 1067,00 грн. (вирахування частки, що припадала на потерпілого) / 2 особи (що мають право на виплату) х 36 місяців (три роки) = 38394,00 грн.

Так як відповідно до ст. 1200 ЦК України та 1202 ЦК України загальний розмір відшкодування ділиться порівну на осіб, які мають право на таке відшкодування, тому позивачка має право на страхове відшкодування в розмірі 3200 грн. х 36 місяців (три роки) / 2 особи (що мають право на виплату) = 57600,00 грн.

З урахуванням виплаченого позивачці страховиком страхового відшкодування в сумі 38394,00 грн., тому різниця підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі 57600,00 грн. - 38394,00 грн. = 19206,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка має право на всю загальну суму відшкодування колегія суддів відхиляє. Частка ОСОБА_2 (позивач, який помер) входить в спадкову масу на підставі ч. 1 ст. 1229 ЦК України та підлягає спадкуванню в загальному порядку, про що правильно зауважено у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове, колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивачки, а також враховуючи, що вона звільнена від сплати судового збору за звернення з таким позовом за законом, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають до стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Позов фактично задоволено на суму 19206,00 грн., тобто на 16,67 % від заявленої ціни (115 200грн.).

За звернення з позовом ставка судового збору становила 1152 грн., з апеляційною скаргою - 1728 грн., а всього 2880 грн.

Тому з відповідача підлягає до стягнення в дохід держави 16,67% від 2880 грн., тобто 480,10 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судові витрати в розмірі 10 000,00 грн., пов`язані з наданням професійної правничої допомоги позивачці, є підтвердженими та обґрунтованими.

Так як апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено на 16,67%, тому є підстави для стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21) Верховний Суд зробив висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Застосовуючи правову позицію Верховного Суду у справі №178/1522/18, постанова від 01 вересня 2021, незважаючи на те, що матеріали справи не містять підтвердження оплати витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що позивачці належить компенсувати витрат в сумі 1667,00 грн. (16,67% від 10 000 грн.) як такий, що узгоджений між клієнтом та адвокатом у договорі про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2021.

В обґрунтування стягнення повної вартості правничої допомоги, адвокат Лабик Р.Р. посилається на ч. 9 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Підстав для стягнення повної вартості правничої допомоги не встановлено, оскільки в матеріалах справи відсутні докази зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Також відсутні докази на підтвердження факту виникнення спору внаслідок неправильних дій відповідача.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує судові витрати, пов`язані з правничою допомогою також пропорційно до частки задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» про відшкодування шкоди, завданої смертю особи, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, завданої смертю потерпілого, в розмірі 19206,00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» в дохід держави судові витрати в розмірі 480,10 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий Альянс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, в розмірі 1667,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді