Номер провадження: 22-ц/813/3953/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що вона працювала в Повному товаристві «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і компанія» на посаді оцінювача-експерта Ломбардного відділення. 28.09.2017 року її не допустили до роботи та повідомили про звільнення, а 16.10.2017 року на її поштову адресу надійшов наказ № 185-1-75-к від 28 вересня 2017 року про звільнення з займаної посади у зв`язку з втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України з 28 вересня 2017 року. Разом із наказом позивачка отримала лист, в якому повідомлено про можливість отримати трудову книжку у відділі кадрів.

30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Повного товариства (далі ПТ) «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просила стягнути з відповідача нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 2502,39 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 43006,32 грн.(з 18.10.2017 року по 23.07.2019 року).(справа №522/12983/19).

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 року по справі № 522/12983/19 в задоволенні позовної заяви в частині стягнення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43006,32 грн. було відмолено. При цьому суд зазначив, що час затримки розрахунку слід відраховувати з 21.10.2019 року, тобто з дати отримання Повним товариством «Ломбард Регіанальний» ПП «Златодар 585» і компанія» копії позовної заяви ОСОБА_1 і до 05.12.2020 року - дати, коли відповідач повністю розрахувався з позивачкою по заборгованості по заробітній платі у сумі 2502,39 грн. Оскільки про існування вказаної постанови ОСОБА_1 дізналась лише у вересні 2021 року, тому просила суд поновити строк звернення до суду з даним позовом та на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27 446,58 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.09.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і компанія» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 27 446 (двадцять сім тисяч чотириста сорок шість) гривень 58 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що наказом №185-1-75-к від 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади.Заборгованість по заробітній платі у сумі 2502,39 грнвиплачена позивачці 05.12.2020 року. Оскільки прострочення виплати нарахованої заробітної плати становить 411 днів (з 21.10.2019 року по 05.12.2020 року), а середня заробітна плата ОСОБА_1 на день становить 66,78 грн, тому з урахуванням положень ч.1 ст.117 КЗпП України суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27446,58 грн. При цьому суд дійшов висновку про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, як такого що пропущений з поважних причин, оскільки в провадженні Одеського апеляційного суду перебувала справа №522/12983/19 за позовом ОСОБА_1 до ПТ «Ломбард Регіанальний» ПП «Златодар 585» і компанія» з тим самим предметом, що унеможливлювало звернення ОСОБА_1 з аналогічним позовом. Враховуючи, що постанову у справі №522/12983/19 позивачка не отримувала, а про її існування дізналася у вересні 2021 року, тому суд визнав зазначені обставини поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ПТ «Ломбард Регіанальний» ПП «Златодар 585» і компанія», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 27.09.2022 року скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з підстав пропуску нею строку звернення до суду.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено 05.12.2020р., а тому тримісячний строк звернення до суду з даним позовом закінчився 05.03.2021р, у той час як позовна заява подана 29.11.2021р. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з позовом ОСОБА_1 посилається на обставини, викладені у постанові Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р. у справі №522/12983/19, про отримання якої позивачка стверджує лише 10.09.2021р. з ЄДРСР. Проте, зазначені обставини не підтверджені жодним доказом. Також апелянт зауважує, що зазначена постанова оприлюднена у ЄДРСР з 19.03.2021р., а тому у ОСОБА_1 не було об`єктивних перешкод у ознайомленні з вказаним судовим рішенням.

Крім того скаржник вважає, що з огляду на презумпцію знання законодавства, висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 15.03.2021р. у справі №522/12983/19, не є такими, що змінюють законодавство чи судову практику щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому не можуть слугувати поважною причиною пропуску строку на звернення до суду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Повним товариством «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585», працювала на посаді оцінювача експерта.

Наказом №185-1-75-к від 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної нею посади з 28 вересня 2017 року. (а.с.7)

30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 2 502,39 грн, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.10.2017 по 23.07.2019 в сумі 43 006,32 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29.05.2020 року у справі №522/12983/18, залишеним без змін в цій частині постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р., стягнуто з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 2502,39 грн.

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки час затримки розрахунку при звільненні та відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України починається з моменту, коли роботодавцеві стало відомо про вимогу позивача здійснити з ним розрахунок. Оскільки докази отримання відповідачем досудової вимоги в матеріалах справи відсутні, а копію позовної заяви ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» отримав 21.10.2019р., повністю розрахувався з ОСОБА_1 05.12.2020р., тому суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку слід обчислювати виходячи саме з вказаного періоду, тобто з 21.10.2019 по 05.12.2020.

Постанова Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р. у справі №522/12983/19 набрала законної сили у день її прийняття, до суду касаційної інстанції не оскаржена.

З огляду на вказані висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 15.03.2021р. по справі №522/12983/19, ОСОБА_1 29.11.2021р. звернулася до суду з позовом про стягнення з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 21.10.2019 по 05.12.2020р в сумі 27 446,58 грн. При цьому, у ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачкою заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається зі змісту доводів апеляційної скарги, ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» не заперечує обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та наявності у нього, як у роботодавця, обов`язку згідно ст.117 КЗпП сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Також не є предметом спору визначений позивачем та стягнутий судом першої інстанції розмір суми середнього заробітку за період затримки розрахунку. При цьому, єдиним доводом апелянта в обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення є пропуск позивачкою строку звернення до суду з даним позовом та безпідставний, на його думку, висновок суду першої інстанції про його поновлення.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем, як роботодавцем, проведено 05.12.2020 року. Таким чином, з урахуванням наведених вище положень законодавства, строк звернення до суду з даним позовом для ОСОБА_1 закінчився 05 березня 2021 року.

Згідно ст.234 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення позивачки до суду з даним позовом) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Отже, визначальною умовою для поновлення установленого ст.233 КЗпП України строку є визнання причини його пропуску поважною.

Законодавцем не наведено чіткого переліку причин, які є поважними в розумінні наведених вище аспектів.

Разом з тим, слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду слід вважати ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Судом встановлено, що вимоги про стягнення з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вже були предметом судового розгляду у справі №522/12983/19, провадження в якій тривало з липня 2019 року по 15.03.2021 року.

Як було зазначено вище, перебіг тримісячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 05.12.2020 року (дати остаточного розрахунку) та закінчився 05.03.2021року. Отже, обставини, з якими законодавець пов`язує початок перебігу процесуального строку звернення до суду з позовом у даній категорії справ, як і весь період такого строку співпав з періодом перебування справи №522/12983/19 в провадженні суду.

Виходячи з положень п.2 ч.2 ст.44, п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України слід дійти висновку, що процесуальний закон не дозволяє одночасне подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №522/12983/19 були, серед іншого, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а в силу наведених вище процесуальних норм позивачка була позбавлена можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до того самого відповідача, тому вказані обставини слід вважати об`єктивно непереборними та такими, що свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду до моменту винесення постанови Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р.

Щодо обставин, які перешкоджали зверненню позивачки з позовом у період з 15.03.2021р. по дату такого звернення (29.11.2021р.), то в клопотанні про поновлення строку в обґрунтування поважності причин його пропуску ОСОБА_1 зазначає, що копію постанови Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р. у справі №522/12983/19 не отримувала, а про її існування дізналася у вересні 2021року з ЄДРСР.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що матеріали цивільної справи №522/12983/19 були досліджені судом першої інстанції та встановлено, що копію постанови Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р. у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не отримувала.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості ознайомитися з постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2021р. у ЄДРСР з дати її опублікування, а саме з 19.03.2021р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідно до ст.272 ЦПК України не можна вважати врученням судового рішення.

Враховуючи, що зверненню ОСОБА_1 до суду з даним позовом у встановлений законом строк перешкоджала об`єктивна процесуальна неможливість в зв`язку з перебуванням в провадженні суду справи №522/12983/19 між тими самими сторонами та про той самий предмет, а доводи позивачки про неотримання нею копії кінцевого судового рішення у справі №522/12983/19 підтвердженні матеріалами даної цивільної справи та не спростовані відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання причин пропуску звернення до суду, на які посилається ОСОБА_1 , поважними та, як наслідок, про наявність підстав для його поновлення та задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.367,374,375,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ Т.Г.Чорна