Справа №: 272/979/21
Провадження № 2/272/11/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2023 року
Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючої судді Чуб І.А.,
секретаря судових засідань - Хитоніній М.С.,
розглянувши у заочному порядку у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-
Ухвалою Андрушівського районного суду від 19.09.2022 року вищевказана справа була прийнята у провадження судді Чуб І.А.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, заяв та клопотань не подавав. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, має можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові доводи сторін, з`ясувавши фактичні обставини у справі, оцінивши всі зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч.1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ч.1 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1223 ч.1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України - Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Також із вказаного свідоцтва видно, що дії по державній реєєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі вчинялися державним кадастровим реєстратором в Андрушівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до ст.9 ч.4 Закону України "Про Державний земельний кадастр" - державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Виходячи з наведених вимог закону, присвоює кадастрові номера земельним ділянкам - державний кадастровий реєстратор.
Як вбачається із матеріалів справи, земельним ділянкам площею 0,3480 га, яка належить позивачу ОСОБА_1 та площею 0,25 га, яка належить відповідачу ОСОБА_2 було присвоєно однаковий кадастровий номер під час державної реєстрації земельних ділянок. Доказів того, що це є одна і та ж земельна ділянка, та що ОСОБА_2 не мав права на спадкування суду не надано.
Таким чином, в ході судового розгляду судом не встановлено правових підстав, передбачених ЦК України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, не наведено вказаних правових підстав також і стороною позивача в позовній заяві та в ході судового розгляду.
З позовної заяви вбачається, що позивач та її представник вказують як на підставу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину допущену технічну помилку нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину, який видав відповідачу свідоцтво на земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки, яка належить їй на праві власності площею 0,3480 га, проте вказана обставина не є правовою підставою в розумінні Цивільного Кодексу України для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
Оскільки присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам здійснює державний кадастровий реєстратор, а не нотаріус, то доводи позивача та її представника щодо того, що технічна помилка допущена нотаріусом при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом є безпідставною.
З врахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Даною статтею передбачені підстави скасування Державної реєстрації земельної ділянки та відповідні наслідки.
Однак, заявляючи вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки позивачем не зазначено, яке саме та чиє рішення про державну реєстрацію земельної ділянки слід скасовувати та з яких підстав. Не надано суду доказів неможливості виправлення помилки, що виникла у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки, можливість виправлення якої регламентовано ст.37 Закону «Про Державний земельний кадастр», пунктами 138,139,142,148,150 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051.
При цьому наявність помилок та їх виправлення шляхом внесення змін відображено і в копії поземельної книги щодо земельної ділянки із спірним кадастровим номером, які вносились в тому числі і під час розгляду справи судом (а.с.126 141).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина першастатті 13 ЗК України).
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтересиу спосіб, визначений законом або договором (частина першастатті 5 ЦПК України).
Суд вважає, що в даному випадку обраний позивачем та її представником спосіб захисту не відповідає способу, визначеному законодавством.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд, виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу залишає за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ід.номер НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ід.номер НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державний нотаріус Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Фещук Василь Андрійович, здійснює свою діяльність за адресою: м.Андрушівка, вул. Зазулінського, 5, Бердичівський район, Житомирська область.

Повне судове рішення складено 02.02.2023 року.

Суддя:І. А. Чуб