ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/399/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

Секретар Камалова В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю (квартирою) шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю (квартирою) шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інші по 1/3 частини квартири належать сестрі позивача - ОСОБА_3 та її доньці, ОСОБА_4 .. Правовстановлюючим документом на квартиру є свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 07.12.2005 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу:9472515 від 19.12.2005 року.

Частки співвласників квартири в натурі не визначені, порядок користування квартирою не встановлено.

Без згоди та без погодження з нею до квартири вселився відповідач ОСОБА_2 , який є чоловіком ОСОБА_4 .. Останній час він проживає в квартирі постійно та чинить позивачу неподобства в користуванні власності позивача. Він постійно ображає її, погрожує розправою та користується всією квартирою, разом з місцями загального користування без її дозволу.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, усунути перешкоди в користуванні приватною власністю квартирою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї ОСОБА_2 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інші по 1/3 частини квартири належать сестрі позивача - ОСОБА_3 та її доньці, ОСОБА_4 .. Правовстановлюючим документом на квартиру є свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 07.12.2005 року та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу:9472515 від 19.12.2005 року. Частки співвласників квартири в натурі не визначені.

У вищезазначеній квартирі, окрім позивача та третіх осіб мешкає відповідач ОСОБА_2 , який є чоловіком третьої особи ОСОБА_4 .

Позивач заперечувала проти проживання у спірній квартирі відповідача, незважаючи на те, що інші співвласники, які разом мають право на більшу частину квартири не заперечували проти цього.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України, ст. 319 ЦК).

У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також суд першої інстанції правильно послався на положення ст. 156 ЖК УРСР, якими передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є;

В судовому засіданні встановлено, що в розумінні чинного законодавства, відповідач є членом родини співвласника квартири - третьої особи по справі ОСОБА_4 , оскільки згідно Сімейного Кодексу України до членів родини віднесені особи, що проживають разом, поєднанні спільним побутом, мають спільні права і обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, серед яких є подружжя.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком про те, що чоловік одного з власників набув право користування житлом, належним його дружині.

Його вселення було обумовлено згодою власників, жодних доказів на підтвердження будь-яких самоправних дій відповідача щодо вселення не надано.

Відтак судова колегія вважає, що примусове виселення члена сім`ї одного з власників можливо лише за наявності умов, які передбачені Житловим Кодексом, але позивач на них не посилається.

Зазначаючи у позовній заяві про те, що відповідач її ображає, погрожує та користується без її згоди місцями загального користування, позивач разом з тим не заявила позов про виселення його з квартири з підстав порушення правил спільного проживання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков