ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2123/23 Справа № 186/519/22 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( суддя першої інстанції Покопцева Д.О.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути суму заборгованості за Кредитним договором № 180314-004 від 14.03.2018 року, яка становить 49 163,09 грн. та складається із: 12 485,09 грн. прострочене тіло кредиту, 29 654,44 грн. прострочені проценти, 7 023,43 грн. строкова заборгованість за штрафами. Також позивач просив стягнути судовий збір у розмірі 2481 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився представник позивача ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд дійшов неправильного висновку щодо дійсних обставин справи.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що у даній справі відсутні підстави вважати строк позовної давності пропущеними, позичальник згідно кредитного договроу зобов`язувався здійснити плату за його користування до 04.12.2018 року. але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Останній платіж ОСОБА_1 по кредитному договору зафіксовано 14.04.2018 року у розмірі 2 342.00 грн.

Вказує на те, що в країні діють карантинні норми, на період якого перебіг строку зупинено з 14.04.2018 року по 31.12.2022 року, із врахуванням перебігу дії карантину, строк позовної давності з моменту останнього платежу закінчується 01.01.2024 року, позовна заяви подана 04.07.2022 року.

ОСОБА_2 просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 49163,09 гривень. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(2684*100=268400), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2018р. між сторонами укладено кредитний договір № 180314, за умовами якого позивач кредитодавець надав грошові кошти (кредит) відповідачу як позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит в строк до 16.12.2018р., десятьма платежами згідно графіку, та сплатити проценти (а.с.7-10).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 16.02.2018р. відповідач має заборгованість в сумі 49 163грн 09коп, яка складається із 12 485грн 09 коп заборгованості з простроченого тіла кредиту, 29 654грн 44коп заборгованості з прострочених процентів, 7 023грн 43коп строкової заборгованості за штрафами.

Встановлено, що сторони домовились про те, що відповідачу буде надано кредитні кошти в розмірі 14 046грн 86 коп зі сплатою 107,77% річних та кінцевим терміном погашення до 16.12.2018р. по продукту 10 платежів (п.п.1.1, 2.1,4.2 кредитного договору).

Відповідно до графіку платежів (розділ 5 договору) передбачено, що позичальник вносить платежі щомісяця, 14 числа, останній платіж -21.01.2019р. (а.с.8).

Сторони також в письмовому вигляді обумовили розмір процентів, порядок їх нарахування та сплати.

Таким чином, позивач правомірно пред`явив позовні вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 180314 від 14.03.2018р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2018 року між ТОВ «Кардсервіс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 180314-004 (а.с.7).

Згідно п. 2.3 вказаного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснив плату за його користування до 16 грудня 2018 року, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Отже, позичальник та кредитодавець встановили строк діє кредитного договору до повного повернення коштів, а тому висновок суду першої інстанції, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду є помилковим та не відповідає нормам матеріального права, оскільки сторони узгодили строк дії договору, яким було підписано обома сторонами, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, на яку в обґрунтування заявлених вимог посилається банк, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Апеляційним судом встановлено, що 14 березня 2018 року між ТОВ «Кардсервіс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 180314-004 (а.с.7).

Згідно п.1.1. Договору. Кредитодавець надає Позичальникові кредит у рамках кредитної лінії у розмірі 14 046,86 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені договором.

Згідно п.2.2 Договору, кредит надається по продукту 10 платежів.

Згідно п. 4.2. Договору, реальна річна процентна ставка становить 107,77 % річних.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту тп/або процентів за цим Договором, він зобов`язується сплатити на користь Кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) позичальник оплачує штраф в розмірі 10% від загальної суми. У такому разі Позичальник зобов`язаний заплатити на користь Кредитодавця нарахований штраф до завершення дії договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою зі 50% суми кредиту.

Таким чином, сторонами кредитного договору було погоджено умови надання кредиту, його повернення,сплати відсотків за його користування та штрафу у випадку невиконання зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 16.02.2018р. відповідач має заборгованість в сумі 49 163 грн. 09 коп., яка складається із 12 485 грн 09коп заборгованості з простроченого тіла кредиту, 29 654 грн. 44 коп. заборгованості з прострочених процентів, 7 023грн 43 коп. строкової заборгованості за штрафами.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач, здійснив тільки один (перший) платіж по кредиту, 14.04.2018 року у розмірі 2342,00 грн. (а.с.6).

Згідно кредитного договору № 180314-004 від 14.03.2018 року, відповідачу надався кредит у розмірі 14 046,86 грн., а тому апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення простроченого тіла кредиту у розмірі 12485,09 грн.. підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 11704, 86 грн. (14046,86 2342 = 11704,86).

Інші суми у суду не викликають сумніву, оскільки, розмір і порядок їх нарахування було узгоджено кредитним договором, який було підписано обома сторонами.

За таких обставин, суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм матеріального права з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Кардсервіс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 48382,73 грн. що складає 98,41% (48382,73 х 100): 49163,09 грн., від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 2441,55 грн. (2481х 98,41%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 3662,32 (3721 х 98,41%) гривень, а всього на загальну суму 6103,87 грн.

Керуючись статтями 141,367,374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» (7) заборгованість за Кредитним договором № 180314-044 від 14.03.2018 року, яка становить 48 382 (сорок вісім тисяч триста вісімдесят дві гривні) 73 копійки, що складається з:

-11704 (одинадцять тисяч сімсот чотири) гривні 86 копійок - прострочене тіло кредиту.

-29654 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири) гривні 44 копійки прострочені проценти.

-7023 (сім тисяч двадцять три) гривні 43 копійки - строкова заборгованість за штрафами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардсервіс» (7) судовий збір у сумі 6103 (шість тисяч сто три) гривні 87 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська