Дата документу 28.02.2023
Справа № 501/2952/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1

до

відповідача ОСОБА_2 , місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_2

третя особа: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., місце знаходження: АДРЕСА_3

предмет та підстави позову: про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом,

сторони в судове засідання не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М) про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, згідно якого просить суд усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від права на спадкування за законом спадщини, внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який є її батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов`язки, які існували на момент його смерті.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка з 1974 року проживала разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у фактичному шлюбі, підтримуючи шлюбні відносини як чоловік та дружина, з правами та обов`язками подружжя, вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, тощо.

У ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син - ОСОБА_5 .

У 1979 році, під час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 останнім придбано будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт на випадок своєї смерті не залишав. Після його смерті відкрилась спадщина, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що за заявою доньки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, відкрито спадкову справу.

Позивач стверджує в позові, що донька до батька не з`являвся, стосунки з ним не підтримувала, станом здоров`я померлого не цікавилася, не підтримувала морально та фінансово. Позивачка доглядала померлого, готувала їжу, прала, прибирала, возила до лікарів, тощо.

На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 21.07.2021 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу безпорадності стану батька, відсутні дані щодо матеріального забезпечення спадкодавця, тощо (а.с.82-84).

Представник позивача 07.09.2021 надав до суду відповідь на відзив (а.с.107-110), просить суд задовольнити позовні вимоги.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд задовольнити позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31.08.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.25).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.09.2020 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.30-31).

В судовому засіданні 25.11.2020 продовжено підготовче провадження по справі (а.с.37-38).

В судовому засіданні 23.12.2020 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1974 року проживала разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у фактичному шлюбі, підтримуючи шлюбні відносини як чоловік та дружина, з правами та обов`язками подружжя, вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, тощо.

У ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Відповідно до копії довідки (витягу з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) №2062 від 19 липня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , як цивільна дружина з 18.03.1982 року (а.с.20).

У 1979 році, під час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 останнім придбано будинок з господарчими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт на випадок своєї смерті він не залишав. Після його смерті відкрилась спадщина, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де вона дізналась, що за заявою доньки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, відкрито спадкову справу.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 24.12.2012, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 20.12.2012 року за № 851 (а.с.19 зворотній бік).

Відповідно до копії технічного паспорту виготовленого 15.08.2012 інвентарний №1537, реєстраційний №170-А-2-12 власником садибного (індивідуального) житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 ( а.с.17-19).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 24.01.2017, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений відповідний запис за № 68 (а.с.12).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №967517, зареєстрованого в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №16 від 16.05.2008 року, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.22).

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що вона є сусідкою позивача по справі та померлого ОСОБА_4 , знає їх з 1976 року. ОСОБА_4 з 2000 року, коли загинув їхній син під час пожежі, почав вживати алкогольні напої, потім у 2003 році вийшов на пенсію, отримував мінімальну пенсію у розмірі 1380 грн. на місяць. Через постійне вживання алкоголю, у ОСОБА_4 почались проблеми із здоров`ям, він переніс інфаркт, потім поламав руку і ключицю, 3 місяці носив гіпс, потім у нього почались проблеми з нирками, він почав мочитись під себе, лікуватись не хотів, кричав і сильно матюкався. В останній рік, ОСОБА_4 зовсім був слабий, він не виходив з будинку. ОСОБА_1 доглядала та кормила ОСОБА_4 як дитину, вела самостійно всі домашні та фінансові справи.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що з 2001 року вона та ОСОБА_1 з ОСОБА_4 були сусідами по будинках, їхні діти дружили між собою. Подружжя жили однією сім`єю, однак ОСОБА_4 вживав алкогольні напої, після пожежі, їхній будинок допомагав відновлювати син ОСОБА_1 . У пожежі загинув син ОСОБА_4 та позивача, після чого ОСОБА_4 став сильно вживати алкогольні напої, за будинком не дивився, пенсію отримував маленьку у розмірі 1380 грн., часто хворів, у нього були проблеми з нирками, із зором, 2 рази перебував на лікуванні на стаціонарі в клініці ОСОБА_8 . Всі фінансові питання вирішувала ОСОБА_1 , їй допомагали її син ти онук.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_9 вбачається, що сім`ю ОСОБА_4 вона знала багато років, була хрещеною матір`ю їхнього сина, який загинув у дорослому віці у пожежі. Після смерті сина ОСОБА_4 став сильно вживати алкогольні напої, за будинком не дивився, пенсію отримував маленьку у розмірі 1380 грн., часто хворів, у нього були проблеми з нирками, із зором, 2 рази перебував на лікуванні на стаціонарі в клініці ОСОБА_8 , йому потрібно було робити операцію. Всі фінансові питання вирішувала ОСОБА_1 , їй допомагали її син ти онук.

ІV. Оцінка Суду.

Внаслідок смерті особи, за положеннями ст.1220 ЦК України, відкривається спадщина.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За положеннями ч.2 ст.1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Підстави для усунення від права на спадкування визначені ст.1224 ЦК України, а саме:

1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Усунення від спадкування можливе лише за умови встановлення винної поведінки особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Медичні документи про наявність в померлого ОСОБА_4 саме тяжкої хвороби чи каліцтва в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на копії виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 та медичного висновку від 19.10.2010 жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 потребував у зв`язку з цим як матеріальної, так і нематеріальної допомоги та (чи) стороннього догляду, а (або) догляд який йому надавався позивачем був недостатнім, у зв`язку з чим він особисто та/або через інших осіб, звертався саме до ОСОБА_2 за допомогою, а вона свідомо ухилялася від надання такої допомоги шляхом дії чи бездіяльності, в матеріалах справи немає.

Також, доказів безпорадного стану померлого, позивачем суду не надано.

Письмові пояснення свідків суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджують факт тяжкої хвороби чи каліцтва та безпорадного стану ОСОБА_4 .

Враховуючи обставини справи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М.) про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2023 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко