Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1408/22 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М.
Категорія 18 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.,

Секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 17 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Анциборенко Н.М.,

у цивільній справі №296/1408/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Метелик», про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом та просив визнати правочини недійсними.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 17 серпня 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Метелик», про визнання правочинів недійсними.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки вказана справа повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства, так як спірні правочини укладені ним як фізичною особою.

Зазначає, що згідно юрисдикції господарських судів, вони розглядють справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, укладених для забезпечення виконання зобов`язання тільки, якщо стороною є фізична особа-підприємець. Він не є підприємцем та на дату укладення правочинів, зокрема, 19.03.2019 року, також їм не був.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд виходить з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства та постановив ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч.2 ст.255 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічного висновку щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких фізичною особою оспорюється похідне зобов`язання від основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, від 14 квітня 2020 року у справі №295/5047/18 (провадження № 14-570цс19).

У даному випадку у справі, яка переглядається, 19.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал Агро», надалі-постачальник, в особі директора Саміленко Є.Є. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івниця», надалі-покупець, в особі директора Дідківського Андрія Валерійовича укладено договір поставки №41-190218/ззр.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки №41-190218/ззр 19.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал Агро» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1, за умовами якого всі та кожне із зобов`язань боржника (покупець по договору поставки) перед Кредитором по сплаті останньому будь-яких сум, що належать (виникають) згідно з положеннями Основоного договору, як це ним визначено та описано в цьому договрі. Під борговими зобов`язаннями розуміється належна до сплати як вся їх сума, так і будь-яка частина, визначена кредитором у вимозі про оплату, направленій поручителю та/або покупцеві. Договір поруки №1 від 19.03.2019 забезпечував виконання грошового зобов`язання за договором поставки №41-190218/ззр від 19.02.2018, укладеним між юридичними особами - ТОВ «Арсенал Агро» та ТОВ «Івниця».

Крім того, 19.03.2019 між позивачем і ТОВ «Арсенал Агро» укладено також договір поруки №2. Договір поруки №2 від 19.03.2019 забезпечував виконання грошового зобов`язання за договором поставки №42-190218/мкд від 19.02.2018, укладеним між юридичними особами - ТОВ «Арсенал Агро» та ТОВ «Івниця».

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів поруки №1 та №2 від 19.03.2019 року, що укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал Агро».

Зміст і підстави позову ОСОБА_1 свідчать про те, що між ним та відповідачем існує спір щодо правочинів, укладених для виконання зобов`язань за основним зобов`язанням, сторонами якого є юридичні особи.

Відповідно до п.63 постанови Великої Палати Верховного суду від 13.03.2018 (справа № 415/2542/15-ц ; провадження №14-40 цс 18) господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Враховуючи положення ст.ст.3, 263 ЦПК України, рішення має бути ухвалене відповідно до норм чинного процесуального закону та відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України.

За вказаних обставин та з підстав, передбачених указаними нормами процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 367,368,372,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: