ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Деркач Н.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом Компанія Фунама Холдінгз Лімітед про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення процентів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання удаваним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 09 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, коштів та судових витрат.

Позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання правочинів удаваними, та зобов`язання повернути борговий документ, ухвалою суду вказані позови були об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в своєму позові посилається на те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , маючи намір позичити у нього кошти для придбання нерухомого майна звернулася до нього з проханням надати гроші в борг. За усною домовленістю вони вирішили укласти договір позики у простій письмовій формі, такий договір у вигляді розписки від 25 жовтня 2011 року було складено і відповідачки отримали від позивача кошти частинами в загальній сумі 680 000 доларів США.

Цього ж дня, 25 жовтня 2011 року відповідачками на його (позивача) ім`я було власноручно написано розписку про позику у нього грошових коштів в указаній сумі 680 000 доларів США з обов`язком повернути суму боргу до 25 жовтня 2016 року.

Таким чином, між ним та відповідачками фактично виникли правовідносини за договором позики в сумі 680 000 доларів США, за яким він є позикодавцем, а ОСОБА_2 і ОСОБА_5 є позичальниками. 25 жовтня 2016 року минув строк повернення грошових коштів в указаній сумі згідно розписки, але ці кошти відповідачки не повернули. На теперішній час відповідачі ухиляються від зустрічі з позивачем з приводу повернення боргу та борг не повертають.

Позивач вважає, що відповідачки своїми діями порушили його права та інтереси, а тому позивач просив стягнути з них на його користь грошові кошти у розмірі 680 000 доларів США з урахуванням 3% річних, а також стягнути з цих же відповідачів на користь позивача суму судового збору.

Гроші в борг отримані і використані, але в оговорений термін гроші позивачу відповідачі в повній сумі не повернули, на прохання позивача добровільно вирішити спір відповідачі не відреагували.

Позивач просив стягнути з відповідачів вказаний борг з передбаченими законом відсотками, судовими витратами, задовольнивши позов в повному обсязі. Зустрічний позов не визнав, вважає його безпідставним і не обґрунтованим і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування зустрічного позову позивачі (відповідачі за зустрічним позовом) зазначили, що розписка була написана під психологічним тиском позивача, а фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, а не договір позики.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2011 року у розмірі 680 000 доларів США та 3% річних в сумі 48 734 долари США, а всього 728 734 долари США.

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений при подачі позову судовий збір з кожної окремо по 3 445 грн., а всього 6 890 грн..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Компанія з обмеженою відповідальністю «Фунама Холдінгз Лімітед» про визнання правочинів удаваними та зобов`язання повернути борговий документ відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняте без повного, не всебічного з`ясування обставин справи та з невідповідністю висновків суду подали апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтована наступним.

В рішенні від 11.02.2022 року суд не надав юридичної оцінки змісту розписки в частині(мовою оригінала) через 5 (пять) лет 25.10.2016 г., в замен зданий: АДРЕСА_1 . Вищевказаний запис в розписці підтверджує, що між сторонами виникли не просто правовідносини, що випливають із договору позики, оскільки в основі об`єктивного змісту словосполучення через 5 (пять) лет 25.10.2016 г., в замен зданий: АДРЕСА_1 , враховуючи контекстуальний зміст усього досліджуваного документа розписка 20.10.2011 року міститься інформація про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зобов`язуються повернути через пять років ОСОБА_6 замість 680 000 доларів США, два приміщення, тобто таке відносини позики не регулюють.

До Дніпровського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Мотивований тим, що висновок №23733 експертного лінгвістичного дослідження писемного мовлення не є належним та допустимим доказом.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2011 року сторони уклали договір позики, який був оформлений в вигляді простого письмового договору (розписка) про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали в борг у ОСОБА_3 кошти в загальній сумі 680 000 доларів США, які зобов`язались повернути через 5 років 25.10.2016 року замість приміщень, розташованих у АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 (т.1,а.с.4) .

Тобто вказаною угодою не тільки передбачалися умови користування і повернення грошових коштів, було обумовлено строк повернення грошових коштів позивачу в строк до 25 жовтня 2016 року, а також у разі неможливості повернення боргу, вказаний борговий документ передбачав застереження, що виконання зобов`язання забезпечується поверненням приміщень, розташованих у АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3

Вказаний борговий документ був написаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 власноручно, позивач проти такого тексту розписки не заперечував, свідками цих домовленостей були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про що також мається запис на зворотному листі розписки (а.с.4 зворот).

15.02.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договор Дарування нежитлового приміщення, перукарні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , надалі майно. Відчужуване майно належало дарувальникам по 1/2 частині кожній, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01.09.2006 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 28.08.2006 року, зареєстрованого Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 11.09.2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 5414132. Свідоцтво про право власності видане замість договору купівлі- продажу від 16.04.2004 року. Цей договір підлягав державній реєстрації, та зареєстрований в реєстрі за №505 приватним нотаріусом Ричкою Ю.О. (Том 1,а.с.63-64).

15.11.2013 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений другий договір дарування нежилого приміщення, яке також належало по 1/2 частці кожній, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_4 . Право власності на вказане нежитлове приміщення належало Дарувальникам на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.09.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О., в реєстрі за №1999, та зареєстровано в рівних частках по 1/2 частці кожній в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.10.2008 року згідно Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20600637, 20601099, виданих 16.10.2008 КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О., як спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, 15.11.2013 року за ОСОБА_2 під №3403375 та за ОСОБА_1 під № 3403337. Зареєстровано в реєстрі за №1144 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чалою В.О. (а.с.65-66)

Що підтверджується копією витягів з реєстру прав власності. (а.с.67-79)

Договір дарування від 15.02.2011, який був укладений з громадянкою ОСОБА_7 , був укладений з довіреною особою сім`ї позивача, про що свідчить матеріали справи, а саме довіреність на представлення інтересів фірми афілійованої з дружиною позивача, а тому твердження відповідачів, з цього приводу є слушними (т.1 а.с.112,113.114-115).

В подальшому відповідно до інформації, яка міститься в реєстрі власності (а.с. 67-69) нежитлові приміщення, перукарні, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_4 були передані в іпотеку.

Так, 17.07.2013 між ОСОБА_4 та Компанією "Фунама Холдінгз Лімітед" був укладений іпотечний договір № 01- 1470/1/4, серія та номер: 1298, виданий 17.07.2013, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. Номер запису про іпотеку: 1698523, Дата, час державної реєстрації: 17.07.2013,21:27:09

03.08.2014 ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 01-1470/Т/4, реєстровий номер Л2479, зареєстрований 03.08.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А., іпотекодержателем за яким значиться Компанія "Фунама Холдінгз Лімітед" яка не є резидентом України, країна реєстрації: Кіпр, адреса: АДРЕСА_5 /, а іпотекодавець значиться ОСОБА_4 , яка є громадянкою України.

18.12.2013 між ОСОБА_3 та Компанією "Фунама Холдінгз Лімітед" був укладений іпотечний договір № 01-1606/1/6, серія та номер: р.№5258, виданий 18.12.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лещенко О.В.

02.08.2014 між цим ж сторонами був укладений догорів про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 01-1606/1/6,реєстровий номер №2473, 02.08.2014, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. Іпотекодержателем майна вкзана Компанія "Фунама Холдінгз Лімітед", іпотекодавець ОСОБА_3 , об`єкт обтяження зареєстрований АДРЕСА_3 (а.с. 72-74)

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано у борг відповідачам грошові кошти у розмірі 680000 доларів США, а в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань відповідачі передали позивачу приміщення, розташовані у АДРЕСА_2 , та по АДРЕСА_4 , шляхом оформлення договорів дарування, які в подальшому були передані в іпотеку офшорної компанії "Фунама Холдінгз Лімітед", що в свою чергу свідчить про те, що відповідачі брали гроші в борг у позивача за умови забезпечення своїх зобов`язань майном.

Стаття 15 ЦК України передбачає що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншої особою.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За умовами домовленості між сторонами цього спору одна сторона (позивач) передав у власність другій стороні (позичальникові - відповідач) грошові кошти, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, гроші передані.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив, а тому на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, колегія суддів враховує такі висновки при вирішенні спірних правовідносин, які виникли між сторонами.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За встановлених обставин, позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки є недоведеним суду належними та допустимии доказами, відповідно до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог за зустрічним позовом про визнання удаваними договорів позики є правильним.

Обставини, якими позивачі за зустрічним позовом обґрунтовують свої позовні вимоги, також не доведені суду належними та допустимими доказами, та не ґрунтуються на матеріальному законі, відповідно до положень глави 54 ЦК України, що регулює порядок та умови укладання договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують, та не слугують підставою для задоволення позовних вимог зустрічного позову.

Суд першої інстанції неправильно до правовідносин, що виникли між сторонами, застосував ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, та ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_3 з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, а саме, в частині задоволення первісного позову про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 з відповідачів ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 грошових коштів, в іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін, з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року скасувати частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом Компанія Фунама Холдінгз Лімітед про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення процентів відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

Н.М. Деркач