Ухвала

08 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 592/2533/20

провадження № 61-1074ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рижов Сергій Євгенович, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми

від 08 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на частку спільного сумісного майна подружжя,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права спільної сумісної власності на квартиру та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року засобами електронної пошти представник ОСОБА_1 - адвокат Рижов С. Є. подав касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у цивільній справі № 592/2533/20.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

I. Щодо строку на касаційне оскарження

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року надіслано до вказаного Реєстру 17 лютого 2022 року.

Касаційна скарга подана 20 січня 2023 року із пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що вперше касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду

м. Суми від 08 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року було подано ОСОБА_1 11 серпня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року продовжено строк для усунення недоліків.

04 листопада 2022 року заявником подано клопотання про усунення недоліків разом з уточненою касаційною скаргою.

Вважає, що недоліки касаційної скарги були усунені в строк, визначений судом, однак ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року касаційна скарга повернута.

Ухвалу Верховного Суду від 29 листопада 2022 року було отримано 02 січня 2023 року, після чого повторно подано касаційну скаргу.

На думку заявника, вказані обставини свідчать про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Однак наведені у касаційній скарзі підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення

від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду. Однак, очевидно, що таке повторне звернення має бути здійснене без надмірного зволікання.

Отже, за обставинами розглядуваної справи обґрунтовуючи необхідність поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження заявник мав навести причини пропуску як строку, що минув із 17 лютого 2022 року

до 11 серпня 2022 року (дата подання касаційної скарги вперше), так і строку із 02 по 20 січня 2023 року (після отримання ухвали Верховного Суду про повернення скарги до повторного подання касаційної скарги).

Натомість такі відомості у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарженні не зазначені.

Наявні в розпорядженні Верховного Суду матеріали свідчать, що вперше касаційну скаргу в справі № 405/5748/19 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав у серпні

2022 року, тобто вже із пропуском строку встановленого статтею 390 ЦПК України, і питання про його поновлення Верховним Судом у провадженні

№ 61-7716ск22 в ухвалах від 25 серпня 2022 року, від 03 жовтня 2022 року та від 29 листопада 2022 року не вирішувалось.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Втім, заявником у касаційній скарзі не зазначена дата вручення

ОСОБА_1 повного тексту оскарженої постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

ІІ. Щодо підстав касаційного оскарження

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Заявник у касаційній скарзі посилаючись на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України вказує про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо презумпції спільності майна подружжя.

Разом із тим заявник не зазначає постанову Верховного Суду в якій викладено висновок про застосування норм права від якого він вважає за необхідне відступити. При цьому, в самій оскарженій постанові апеляційного суду посилання на будь-які постанови Верховного Суду відсутні.

Таким чином, наразі, заявником належним чином не виконані вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

ІІІ. Щодо процесуальної вимоги (клопотання) особи, яка подає скаргу

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, а також клопотання особи, яка подає скаргу.

Згідно зі статтею 409 ЦПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог:

- про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, аналіз постанови Сумського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року свідчить, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, кладової, за адресою:

АДРЕСА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом у цій частині не переглядалось.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справи, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином в порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України викладене в касаційній скарзі клопотання (процесуальна вимога) сформульована некоректно, без урахування рішень судів попередніх інстанцій та повноважень суду касаційної інстанції.

Визначення судового рішення, яке є предметом касаційного оскарження та формулювання клопотання (процесуальної вимоги) має істотне значення при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

ІV. Щодо сплати судового збору

Заявником в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано квартиру АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 510 грн судового збору та 9 000 грн витрат на правову допомогу, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнано 1/2 частину нежилого приміщення кладової, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4 кв. м, за ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля «Volkswagen» модель «Cady», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в сумі 61 405 грн, які знаходяться на рахунку Ковпаківського районного суду м. Суми, в решті позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 681,60 грн судового збору та 6 600 грн витрат на правову допомогу.

Постановою Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2021 року в частині визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цієї квартири залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Позов подано до суду у червні 2020 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в межах оспорюваної суми.

Ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

Отже ціна позову у справі № 592/2533/20 має визначатися вартістю спірної квартири, про визнання власності на яку заявлено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Заявник до касаційної скарги додав звіт з оцінки майна НС 33/10-22

від 11 червня 2020 року згідно з яким вартість квартири АДРЕСА_1 становить 893 200 грн.

Апеляційним судом за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частки спірної квартири.

Таким чином оспорювана сума за касаційною скаргою ОСОБА_1 становить 446 600 гривень (вартість частки спірної квартири право власності на яку визнано за ОСОБА_2 ).

З урахуванням наведених обставин та виходячи із того, що позов було подано до суду у 2020 році, розмір судового збору за подану касаційну скаргу становить 8 932 грн (із розрахунку (446 600 грн х 1%) х 200%).

Натомість при поданні касаційної скарги заявником сплачено судовий збір в розмірі 8 898,87 грн. Розмір недоплати складає 33,13 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

V. Щодо надання доказів надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам справи

Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Касаційна скарга подана в електронній формі, проте доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії касаційної скарги, заявником не надано.

Відомості про реєстрацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в системі «Електронний суд» відсутні.

Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом:

1) зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 грудня 2021 року та постанови Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року із наданням доказів на підтвердження таких підстав.

2) надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній

- клопотання (процесуальної вимоги) з урахуванням повноважень Верховного Суду та роз`яснень наведних в цій ухвалі;

- підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав), з урахуванням роз`яснень викладених в цій ухвалі;

У разі подання касаційної скарги засобами поштового зв`язку копії уточненої скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи,

У разі подання касаційної скарги в електронній формі, до неї мають бути додані докази надсилання копії касаційної скарги листом з описом вкладення іншим учасникам справи;

3) надання суду документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 33,13 грн.

Питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) буде вирішено колегією суддів після усунення недоліків касаційної скарги та її оформлення відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рижов Сергій Євгенович, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми

від 08 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року у цивільній справі № 592/2533/20 залишити без руху.

Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала, а у разі, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович