ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Суми

Справа №592/2687/22

Номер провадження 22-ц/816/77/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Харківська обласна прокуратура, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верещагіна Дмитра Борисовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року в складі судді Катрич О.М., постановлене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2022 року позивач просив суд стягнути з Національного управління поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області на його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету України 1 гривню.

Позов мотивує тим, що 14.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за фактом складання експертом Балаклійського районного відділу облбюро СМЕ ОСОБА_2 завідомо неправдивого висновку № 241-БЛт/09 в якому невірно зазначено причини смерті ОСОБА_3 . Вказує, що завдяки вказаному висновку його було засуджено до довічного позбавлення волі, а тому він є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Зазначає, що органом досудового слідства не забезпечено всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення обставин, що викривають або виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що обтяжують чи пом`якшують його покарання. Органом досудового розслідування допущено факт безпідставного закриття кримінального провадження № 0000120 з надуманих підстав. В подальшому за його скаргою було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження. При цьому його численні клопотання були проігноровані. Вказаній бездіяльності досудового слідства сприяла і відсутність належного процесуального керівництва з боку відповідача Балаклійського районного відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури, якою не здійснювалися наглядові повноваження. Вказує, що упродовж 3 років державою не забезпечено проведення повного, об`єктивного, незалежного та ефективного розслідування кримінального провадження № 0000120. Зазначає, що зазначена бездіяльністю відповідача йому спричинено життєві незручності, а саме: погіршення психічного стану здоров`я, зневіру у досягнення справедливості, втрату довіру до дієвості правоохоронних органів.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача. Оскарження позивачем в судовому порядку дій та рішень слідчого у кримінальному провадженні є його правом як потерпілої особи, а факт прийняття постанови про закриття кримінального провадження та подальше її скасування не свідчать про завдання особі шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Верещагін Дмитро Борисович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що відповідачами взагалі не проводилося досудове розслідування, а повну бездіяльність слідчого і процесуального курівника приховано нібито завершенням строків досудового слідства по кримінальному провадженню. Вказує, що самим процесуальним керівником допущено грубі порушення норм КПК України при ініціюванні перед судом питання про продовження строків досудового слідства до 6 і 12 місяців. Фактично заявлений ним позов обґрунтовано надмірною тривалістю досудового слідства, яка ніяким чином не обумовлена складністю доведення складу кримінальних правопорушень. Зазначає, що судом не було дотримано вимог змагальності сторін. Через організацію відповідачами неналежного розслідування кримінального провадження позивач позбавлений можливості дізнатися, чи вірно експерт дійшов до висновку по кримінальному провадженню.

Від відповідачів відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи до суду не прибули, про час і місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009 ОСОБА_1 засуджений за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115 , ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна (справа №1-87/07). Вирок набрав законної сили 14.08.2009. Позивачем вирок було оскаржено до Верховного суду та залишено без змін.

Проте, 14.02.2019 за заявою ОСОБА_1 подану у листопаді 2018 року було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань і зареєстровано кримінальне провадження №0000120 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, щодо завідомо неправдивих висновків судово-медичних експертиз під час проведення досудового слідства у кримінальній справі (а.с.13-15).

Відповідно до ухвал слідчих суддів, строк досудового розслідування неодноразово продовжувався і в останнє такий строк було продовжено ухвалою слідчого судді Балаклійського райсуду Харківської області від 28.07.2021 на шість місяців до 30.01.2022. (а.с. 17, 20-21, 24-25)

За скаргою ОСОБА_1 ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.09.2019 постанова старшого слідчого Шаповал Ю.В. від 21.06.2019 про закриття кримінального провадження №0000120 скасована як незаконна (а.с.18-19а).

25.01.2022 постановою слідчого ВП№1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області знову було закрито зазначене кримінальне провадження у зв`язку із встановленням відсутності в даній справі складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України, яка була скасована постановою прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області.

На час скасування прокурором постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000120, строк проведення досудового слідства за кваліфікацією за ч.2 ст. 384 КК України, визначений ч.1,2 ст. 219 КК України, вже закінчився.

Тому, ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07.02.2022 року (справа №610/1732/19, провадження 1-кс/610/88/2022) відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні. Як зазначено в ухвалі слідчого судді, на момент подання клопотання до суду 03.02.2022 строк досудового розслідування закінчився 30.01.2022 (а.с. 99-101).

За період досудового розслідування кримінального провадження позивачем та його представниками у відповідності до вимог ст.220 КПК України направлялися слідчому клопотання від 18.12.2019 щодо призначення додаткової судово-медичної експертизи; клопотання від 17.02.2022 про проведення допиту експерта Балаклійського районного відділу облбюро СМЕ ОСОБА_2 та про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які залишилися без задоволення (а.с. 20-23, 26-27).

У запереченнях ГУ НП в Харківській області на клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи, повідомляється, що згідно п.1.35 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної токсикології бюро судово-медичної експертизи речові докази і зразки для порівняння, які піддаються гниттю і не можуть бути збережені в установі, що призначила експертизу, підлягають консервуванню етиловим спиртом і залишаються у відділенні протягом року після закінчення експертизи. Як виняток, трупний матеріал, кров, сеча і внутрішні органи, які надійшли для дослідження на наявність етилового спирту, оксиду вуглецю, місцеводіючих ядів, синильної кислоти, органічних розчинників, підлягають знищенню через 30 днів.

Позивач особисто, та через представника використовував свої законні права у кримінальному провадженні №0000120, реалізуючи їх також шляхом звернення до судів, та слідчих суддів в порядку ст. 220, ст. 303 КПК України, оскаржив проведення неякісного та неповного досудового слідства через не проведення слідчих дій за порушеними ним клопотаннями, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджується переліченими вище доказами.

Однак, відповідно до частини 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

На час порушення ОСОБА_1 питання проведення додаткової судово-медичної експертизи після спливу більш 9 років після винесення відносно нього обвинуваченого вироку, а тому її проведення з наведених підстав вже було не можливе.

А його клопотання від 17.02.2022 були подані вже після закінчення строків проведення досудового слідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів звертає увагу, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю правовідносин, необхідністю докладання тривалого часу на спонукання органів досудового розслідування на вчинення необхідних процесуальних дій, підрив репутації державних інституцій тощо.

У даній справі дійсно встановлено, що ухвалення відповідачем ГУНП в Харківській області незаконної постанови про закриття кримінального провадження від 25.01.2022 року та подальше її скасування прокурором мали наслідки спливу строків досудового розслідування даного кримінального провадження.

Отже, надмірна тривалість кримінального провадження в сукупності із систематичністю прийняття протиправних постанов про закриття кримінального провадження, призвели до правової невизначеності у вказаних правовідносинах та необхідності докладання додаткових зусиль з боку позивача спрямованих на захист його порушених прав, але які не мали наслідків завдання йому моральної шкоди.

Так, позивач, як учасник кримінального провадження, в період відбуття присудженого покарання, оскаржував постанови слідчого, якими було закрито кримінальне провадження, вимушений ініціювати проведення слідчих дій, що вимагало від нього зусиль та витрачання часу, проте без доведення завдання йому від таких дій моральних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідач ГУНП в Харківській області при здійсненні своїх повноважень повинен діяти у відповідності до Конституції України та Законів України, з дотриманням відповідних процесуальних строків, уникаючи прийняття неправомірних рішень виходячи лише з тих міркувань, що позивач не позбавлений права їх оскаржити у встановленому законом порядку, оскільки саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а прийняття неправомірних рішень у кримінальному провадженні саме по собі свідчить про порушення прав позивача та викликає розчарування у державних інституціях, що викликає негативні емоції, що можуть досягати рівня моральних страждань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач заявив позовні вимоги щодо завдання йому моральної шкоди внаслідок як неналежної процесуальної діяльності відповідачів про проведенні досудового розслідування, так і внаслідок не проведення конкретних дій ГУ НП в Харківській області.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження№ 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази

не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Сам факт звернення позивача до посадових осіб прокуратури та скасування прокурором постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 25.01.2022, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого винесена зазначена постанова Генеральної прокуратури України, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі№ 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).

Отже, встановлення неефективного досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000120 через сплив великого проміжку часу з моменту винесення обвинувального вироку, у даному випадку не тягне наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 581/8842/21.

Доводи позивача відносно того, що відповідачем Харківською обласною прокуратурою не використовувалися визначені ст. 25 КПК України та ст. 30 Закону України «Про прокуратуру» наглядові повноваження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме за постановою прокурора була скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження у справі №0000120 від 25.01.2022.

Згідно 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені на підставі представлених і досліджених судом доказів з дотриманням норм процесуального права та дають підстави для скасування або зміни оскарженого рішення суду.

Враховуючи, предмет позову, дана справа є малозначною, як справа незначної складності, а тому судове рішення касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Верещагіна Дмитра Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню

Повний текст рішення складено 10 лютого 2023 року

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина