Справа № 932/4175/23
Провадження № 2/932/1208/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

02.05.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалами суду від 03.05.2023 та 21.06.2021 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

03.07.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства (уточнена), в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2005 року вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, вони проживали у його квартирі АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований та проживав з 17.11.2006 року. Від сумісного життя з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Надалі їх спільне життя з ОСОБА_2 не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році пішли жити до її матері ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_2 , де вона була зареєстрована та у якій мала частку у праві власності. 06.12.2012 року вона сином були зареєстровані в належній її матері квартирі за адресою АДРЕСА_3 . У жовтні 2013 року вони з ОСОБА_2 помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі АДРЕСА_1 , з відповідачем вони вели сумісне господарство, він піклувався про неї та сина ОСОБА_4 . Від сумісного життя з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився другий син ОСОБА_3 , проте під час реєстрації сина ОСОБА_3 , зважаючи на те, що він народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем ОСОБА_1 , а також при реєстрації шлюбу вона вказала прізвище батька як ОСОБА_2 . ОСОБА_2 визнавав сина ОСОБА_3 своїм сином як у період її вагітності так і після його народження, він забрав її з новонародженим сином з пологового будинку, доглядав немовля вдома, гуляв з ним, годував його. Коли син ОСОБА_3 підріс, то ОСОБА_2 водив його у дитсадок, звідки і забирав його, займався його вихованням, матеріально підтримував сім`ю і сина ОСОБА_3 . Приблизно у 2017 році вони з ОСОБА_2 вдруге розлучилися і вона з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 поїхав жити в м.Київ. У 2021 році ОСОБА_2 приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з раніше невідомою їй жінкою. Однак і після цього ОСОБА_2 підтримував добрі відносини з їх спільними дітьми, син ОСОБА_3 іноді ночував за місцем проживання відповідача, з обома синами ОСОБА_2 іноді проводив вільний час. Оскільки відповідач не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дітей, то у 2022 році вона звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Однак, в ході розгляду справи відповідач заявив, що ОСОБА_3 не є його біологічним сином і він не бажає сплачувати на його утримання аліменти, тому вона звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 08.09.2023 року Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради залучена до участі у даній справі в якості належної третьої особи.

Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що він дійсно є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надав листа з проханням розглянути справу у його відсутність.

Зважаючи на те, що у підготовчому засіданні відповідач визнав позов, у відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд вважає можливим ухвалити у даній справі судове рішення.

Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У відповідності до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує акт народження, підставою для державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Пунктом 2, 13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 визначено, що підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), заява про визнання батьківства.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2005 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали в квартирі відповідача АДРЕСА_1 .

Від сумісного життя з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Надалі спільне життя позивачки з ОСОБА_2 не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році перейшли жити до її матері ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_2 , де вона була зареєстрована та у якій мала частку у праві власності.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі АДРЕСА_1 , вони вели сумісне господарство, відповідач піклувався про неї та сина ОСОБА_4 .

Від сумісного життя з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.01.2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , актовий запис №6.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, зважаючи на те, що син ОСОБА_3 народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем ОСОБА_1 , а також при реєстрації шлюбу вона вказала прізвище батька дитини як ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 визнавав сина ОСОБА_3 своїм сином як у період її вагітності так і після його народження, що ним не заперечувалося в підготовчому засіданні, він забрав її з новонародженим сином з пологового будинку, доглядав дитину вдома, гуляв з ним, годував його. Коли син ОСОБА_3 підріс, то ОСОБА_2 водив його у дитсадок, звідки і забирав його, займався його вихованням, матеріально підтримував сім`ю і сина ОСОБА_3 .

Приблизно у 2017 році ОСОБА_1 з ОСОБА_2 припинили фактичні шлюні відносини, позивачка з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 поїхав жити в м.Київ.

У 2021 році ОСОБА_2 приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Однак, за твердженням позивачки, що підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_2 , він підтримував добрі відносини з їх спільними дітьми, син ОСОБА_3 іноді ночував за місцем проживання відповідача, з обома синами ОСОБА_2 проводив вільний час.

Оскільки відповідач не надавав позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей, то у 2022 році вона звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з нього аліментів на їх утримання.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2023 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в сумі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, посилаючи з 28.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Цим рішенням суду відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтві про народження батьком дитини зазначено не відповідача, а ОСОБА_2 , а відповідач ОСОБА_2 заперечує проти батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В підготовчому засіданні у даній цивільній справі відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що він дійсно є батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 197, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення батьківства, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева