Справа № 296/1122/23
УХВАЛА

Іменем України

"13" лютого 2023 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Адамович О.Й., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до

виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про незаконні дії відповідача під час здійснення повноважень та порушення законодавства при розгляді клопотання, поданого позивачем з вимогою надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки чим завдано моральну шкоду.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 05 лютого 2015 року на розгляд Житомирської міської ради надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до п.6 ст.118 Земельного кодексу України.

Рішенням п`ятдесятої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 20.08.2015 №978 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок .

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми, зокрема, передбачають, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів з клопотанням на отримання дозволу для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду і оцінки якого встановлені ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У пункті 7 частини першої ст.4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає оскарженню у порядку адміністративного судочинства, якщо рішення органу місцевого самоврядування/органу виконавчої влади, вимоги позивача або ж заперечення відповідача не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб (постанова ВП ВС від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 порушення її конституційних прав обґрунтовує, зокрема тим, що при розгляді її клопотання від 05 лютого 2015 року виконавчий комітет Житомирської міської ради не здійснив контроль за додержанням земельного законодавства при розгляді її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чим не дотримані вимоги чинного законодавства щодо строків і процедури розгляду її клопотання при відмові у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, внаслідок чого заподіяна моральна шкода.

Отже, при вирішенні судом позовних вимог у цій справі передусім підлягає дослідженню правомірність дій відповідача, тобто виконкому Житомирської міської ради, при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 05 лютого 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює собою встановлення судом обставин дотримання строків і процедури розгляду заяви та, як наслідок, надання оцінки правомірності прийнятого за результатами розгляду заяви рішення про відмову в її задоволенні, тобто відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. При цьому, такі обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, бо ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не набула.

Позивачем об`єднано в одне провадження вимоги про стягнення моральної шкоди завданої діями (рішенням) суб`єктом владних повноважень, що можливо розглядати за правилами цивільного або адміністративного судочинства, та позовні вимоги, щодо незаконності дій суб`єкт владних повноважень, які підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому слід врахувати, що у справах №296/8981/22 та №296/255/23 суддею Корольовського районного суду м. Житомира позивачу ОСОБА_1 , яка зверталася з такими ж позовними заявами, вже було роз`яснено, що такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства Житомирським окружним адміністративним судом.

У відповідності з ч. 4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, заява підлягає поверненню позивачу із роз`ясненням йому права звернутись до суду повторно, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. 7 ст.185 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185, 188ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав та відшкодування моральної шкоди - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу що, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги в 15 денний строк з дня отримання її копії.

Суддя О. Й. Адамович