ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2349/23 Справа № 212/3368/22 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3368/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яке постановлено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 15 лютого 2022 року.

Родина позивача постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , квартира є власністю матері позивача, яка мешкає від них окремо.

Перебуваючи у шлюбі сторони на спільні грошові кошти привели вказану квартиру до ладу для проживання усієї родини, зробивши ремонт та придбавши необхідні меблі.

Однак через подружню зраду відповідача шлюб між сторонами по спарві розірвано.

Позивач запропонував ОСОБА_2 розподілити спільне майно. Натомість, 8 липня 2022 року під час його перебування на роботі від матері він дізнався, що сусіди їй повідомили, як ОСОБА_2 на вантажній машині вивезла з квартири матері позивача меблі та побутову техніку.

Коли він після роботи приїхав туди, то в їх спільному житлі було пусто, меблі, побутова техніка, покриття підлоги були відсутні.

Також позивач зазначав, що відповідач вивезла з квартири, а саме з кухні: кухонні меблі (навісні шафи та м`який куточок) вартістю 15000 грн., холодильник вартістю 15000 грн., газову варочну поверхню вартістю 3000 грн., духовий шафу вартістю 5000 грн., мікрохвильову піч вартістю 3000 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., витяжну шафу вартістю 2000 грн., раковину-мийку разом зі змішувачем вартістю 2500 грн., столові прибори (ложки, виделки, ножі, пристосування) вартістю 1000 грн.; з ванної кімнати та туалету: пральну машину вартістю 6000 грн., бойлер вартістю 4000 грн., дзеркальну полку вартістю 2000 грн., рукомийник та змішувач вартістю 2500 грн.; з коридору: шафа-купе вартістю 6000 грн., вбудовану вітальню вартістю 8000 грн.; зі спальні першої: ліжко двоспальне вартістю 5000 грн., гардероб вартістю 6000 грн., телевізор вартістю 15000 грн., комод із дзеркалом вартістю 2500 грн., кондиціонер вартістю 4000 грн., праску імпортну з прасковою дошкою вартістю 2500 грн., шторі віконні з карнизом вартістю 1000 грн., підлогове покриття (лінолеум) вартістю 1500 грн., постільну білизну вартістю 1500 грн., дві постільні ковдри загальною вартістю 1300 грн., подушки вартістю 1000 грн.; зі спальні другої: люстру вартістю 1200 грн., трельяж вартістю 2000 грн., диван розкладний вартістю 6000 грн., шафа-купе вартістю 6000 грн., підлогове покриття (лінолеум) вартістю 1000 грн., постільну білизна вартістю 150 грн., чотири ковдри загальною вартістю 2000 грн., подушки вартістю 1000 грн.; із зали: меблевий гарнітур вартістю 5000 грн., комп`ютерний стіл вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., люстра вартістю 2000 грн., телевізор вартістю 10000 грн., віконні ролети вартістю 1500 грн., кришталь (три вази, набір фужерів, набір рюмок, декоративні підставки та інше) вартістю 2000 грн., а також ручну пилку електрична вартістю 2000 грн., перфоратор вартістю 2500 грн., електричну дріль вартістю 1500 грн., електричний лобзік вартістю 2000 грн., а всього на загальну суму 173450 грн.

Вказував, що вартість майна була ним визначена на день звернення до суду довільно з урахуванням ступеня зношеності при користуванні ним.

При цьому вважав, що в разі незгоди відповідачки із вартістю такого майна, саме вона має за власним бажанням на підставі ухвали суду провести товарознавчу експертизу для встановлення вартості спільного сумісного майна.

Поведінка відповідачки щодо небажання чесно розділити спільне сумісне майно грубо порушують майнові права позивача, тому він змушений був вернутись до суду з вказаним таким позовом.

Оскільки за ст. 60, 70 СК все майно, набуте подружжям в період перебування в зареєстрованому шлюбі є спільним сумісним майном подружжя та належить кожному з них в рівних частках, то просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку придбаного в шлюбі за спільні грошові кошти майна, розділивши між ним та ОСОБА_2 наведене позивачем у позові спільне сумісне майно, окрім ручної пилки електричної, перфоратору, електричної дрилі, електричного лобзіку шляхом залишення у власності ОСОБА_2 вказане майно зі стягненням на його користь вартість належної йому частки в сумі 86725 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 наступні речі: кухонні меблі (навісні шафи й м`який куток), холодильник, газова варочна поверхня, духова шафа, мікрохвильова піч, мультиварка, витяжна шафа, раковина-мийка разом зі змішувачем, столові прибори (ложки, виделки, ножі, пристосування), пральна машина, бойлер, дзеркальна полка, рукомийник й змішувач, дві шафи-купе, вбудована вітальня, ліжко двоспальне, телевізор, комод із дзеркалом, кондиціонер, праска імпортна з прасковою дошкою, штори віконні з карнизом, підлогове покриття (лінолеум), дві постільні білизни, дві постільні ковдри, подушки, дві люстри, трельяж, диван розкладний, дві ковдри, меблевий гарнітур (стінка), комп`ютерний стіл, ноутбук, телевізор, - визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку переліченого майна.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 496,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право на частку спільного сумісного майна подружжя, залишивши її у власності відповідача і стягнувши з неї на користь позивача вартість належної йому частки в сумі 86 725 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право на частку спільного сумісного майна подружжя, залишивши її у власності відповідача і стягнувши з неї на користь позивача вартість належної йому частки в сумі 86 725 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Вважає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи односторонньо і не об`єктивно, видаючи удаване за дійсне,що заборонено діючим ЦПК України.

Суд першої інстанції проігнорував докази, які були надані позивачем і ухвалив помилкове рішення.

Вказує, що рішенням визнано за позивачем право власності на частку спільного сумісного майна, заявленого у позові, але саме ця частка не визначена в об`ємі, через що неможливо отримати її в натурі. Відповідач категорично відмовляється передавати позивачу половину спірного майна, посилаючись на те, що судом у рішенні не вказано, що саме вона повинна віддати позивачу.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ліфшиць З.О. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився надав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник ОСОБА_2 адвокат Ліфшиць З.О. у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 січня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 лютого 2022 року, що підтверджується копією вказаного рішення.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року слід задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року рішення суду скасувати.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимогі заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності спірного майна, за встановленими обставинами справи дійшов висновку, що позивачем було доведено, що встановлене судом майно та речі з кв. АДРЕСА_2 було спільною сумісною власністю колишнього подружжя сторін, на яке ОСОБА_1 має право власності в розмірі 1/2 частки.

Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки за позивачем було встановлено право власності на 1/2 частку визначеного судом спільного сумісного майна колишнього подружжя сторін, яке було фактично самовільно, тобто без згоди позивача, вивезено відповідачкою з кв. АДРЕСА_2 , то на користь позивача підлягає стягненню половина вартості такого майна, тобто грошова компенсація його вартості.

В той же час суд встановив, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо вартості встановленого судом спільного сумісного майна у вищевказаній квартирі, відповдіач категорично не погоджувалась із вартістю такого майна, вказаного ОСОБА_1 , тому вартість майна повинна була визначатись його дійсної вартості на час розгляду справи в суді.

Зокрема, у судовому засіданні не було доведено позивачем належними та допустимим доказами вартість спільного сумісного майна, щодо якого у колишнього подружжя сторін виник спір.

Таким чином, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про вартість спільного сумісного майна колишнього подружжя сторін, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК), суд позбавлений можливості визначити розмір компенсації ОСОБА_1 , що становить 1/2 частку від такого майна, яку йому повинна була б сплатити відповідач.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції виходячи із наступного.

За правилом статті 60 СК україни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначив, що у період шлюбу сторонами було придбано майно всього на загальну суму 173450грн.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та частки останніх є рівними та відповідно частка позивача складає 86725 грн.

Заперечуючи проти вартості майна, визначеного позивачем у позові відповідач належних доказів на спростування такої вартості не надала, клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи не заявляла. При цьому не заперечувала , що частина майна у квартирі відсутня, оскільки вона вивезла майно з квартири без погодження із позивачем.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням судочинства є справедливий ,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів особи, яка звертається за захистом порушеного права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку , встановленому цих Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Ст.71 Сімейного Кодексу України регулює спосіб та порядок розподілу спільного майна подружжя, зокрема :

1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою устатті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

За системним тлумаченням частин четвертої та п?ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов?язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржила, а отже погодилася зі встановленими рішенням суду обставинами.

Судом , на підстави належних доказів встановлено, що відповідач вивезла з квартири спільне майно, внаслідок чого позивач звертався до поліції з відповідним зверненням (а.с.60-61),ці обставини унеможливлюють спільне користування майном, як вирішив суд першої інстанції у рішенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -

Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції -

на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді

таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та

характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист

певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-

правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення

(визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5

постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі No

925/1265/16).При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню

відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Вимога про захист права має забезпечити поновлення права, а у разі неможливості забезпечення поновленого порушеного права, забезпечити отримання відповідного відшкодування.

Отже, оскільки фактично спільне майно знаходиться у користуванні відповідача, позивач, як співвласник майна, позбавлений можливості захистити свої право у інший спосіб ніж стягнення із відповідача грошової компенсації вартості частини цього майна.

Враховуючи викладене , апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити , розподілити спільне сумісне майно подружжя,визнати за відповідачем право власності на спільне сумісне майно подружжя : кухонні меблі (навісні шафи й м`який куток), холодильник, газову варочну поверхню, духову шафу, мікрохвильову піч, мультиварку, витяжну шафу, раковину-мийку разом зі змішувачем, столові прибори (ложки, виделки, ножі, пристосування), пральну машину, бойлер, дзеркальну полку, рукомийник й змішувач, дві шафи-купе, вбудовану вітальню, ліжко двоспальне, телевізор, комод із дзеркалом, кондиціонер, праску з прасковою дошкою, штори віконні з карнизом, підлогове покриття (лінолеум), дві постільні білизни, дві постільні ковдри, подушки, дві люстри, трельяж, диван розкладний, дві ковдри, меблевий гарнітур (стінка), комп`ютерний стіл, ноутбук, телевізор, всього за загальну суму 173450 гривен тастягнути з неї на користь позивача грошову компенсації частині вартості майна у розмірі 86725грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1489 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2022 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно : кухонні меблі (навісні шафи й м`який куток), холодильник, газову варочну поверхню, духову шафу, мікрохвильову піч, мультиварку, витяжну шафу, раковину-мийку разом зі змішувачем, столові прибори (ложки, виделки, ножі, пристосування), пральну машину, бойлер, дзеркальну полку, рукомийник й змішувач, дві шафи-купе, вбудовану вітальню, ліжко двоспальне, телевізор, комод із дзеркалом, кондиціонер, праску з прасковою дошкою, штори віконні з карнизом, підлогове покриття (лінолеум), дві постільні білизни, дві постільні ковдри, подушки, дві люстри, трельяж, диван розкладний, дві ковдри, меблевий гарнітур (стінка), комп`ютерний стіл, ноутбук, телевізор, всього за загальну суму 173450 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації частини його вартості у сумі 86725грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1489 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді