Провадження №2/193/67/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я
13 лютого 2023 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Шумської О.В.
за участю секретаря Мельникової Т.О.
розглянувши у судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ТОВ "Фінансова компанія "Є гроші ком"", про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та фінансовою організацією ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» наявні кредитні відносини, які оформлювалися за допомогою електронних пристроїв в мережі інтернет без повного та всебічного ознайомлення споживача з Правилами надання грошових коштів у кредит та без надання самого тексту кредитного договору, у зв`язку з чим споживач детально непроінформований щодо умов кредитування.
Існують кредитні відносини без фактичної наявності у споживача тексту, номеру та дати укладання відповідного договору. 08.11.2021 року на електронну адресу відповідача було направлення адвокатський запит з проханням отримання копії кредитного договору, укладеного між сторонами. Однак, ніякої відповіді на момент звернення до суду позивач не отримала.
Позивач в судове засідання не з`явився. Була належним чином задоволена. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Просить розірвати кредитний договір, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Є гроші ком"" та ОСОБА_1 .
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Відзив суду не направляли.
Судове засідання проведено без фіксації технічними заходами.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та фінансовою організацією ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» наявні кредитні відносини, які оформлювалися за допомогою електронних пристроїв в мережі інтернет без повного та всебічного ознайомлення споживача з Правилами надання грошових коштів у кредит та без надання самого тексту кредитного договору, у зв`язку з чим споживач детально непроінформований щодо умов кредитування.
08.11.2021 року на електронну адресу відповідача було направлення адвокатський запит з проханням отримання копії кредитного договору, укладеного між сторонами. Однак, ніякої відповіді на момент звернення до суду позивач не отримала.
Правовідносини у сфері надання споживчого кредиту регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Нормою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися
Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 203 ТІК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
З урахуванням вищезазначених норм споживачі фінансових послуг мають бути обізнаними з умовами договору та мати один рівнозначний примірник договору.
Нормами статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача фінансових послуг надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Згідно положення частини 1, З статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України)
Згідно з ч. 3 ст. 6 ТІК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між; сторонами.
Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.
У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.
Згідно висновку, зробленого Верховним Судом у Постанові від 27 січня 2020 року по справі №754/6091/18 з аналогічних правовідносин «Судами попередніх інстанцій надано правильну оцінку доводам позивача про те, що пункт 1.6. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позичальник керуючись вимогами чинного законодавства та справедливими умовами кредитного договору зобов`язаний сплатити реально отриману Суму Кредиту, але й має право на визнання недійсним пунктів кредитного договору, що мають неконкретизований розмір пені та містять нечіткі умови, що не відповідає чесній підприємницькій діяльності, а також на розірвання договору у разі недосягнення всіх умов договору за домовленістю суду.
Статтями Закону України «Про захист прав споживачів» з метою захисту від недобросовісних продавців та надавачів послуг передбачено право та можливість споживача розірвати договір. Зазначені вимоги не регулюють відносини щодо договорів споживчого кредити тому з урахуванням норми ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із законодавства (аналогія права).
Статтею 651 ЦК України визначені підстави для зміни або розірвання договору. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір- може бути змінено або розірвано за порушення стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Враховуючи що кредитний договір містить неконкретні, незрозумілі та непрозорі істотні умови та споживач взагалі текстом та положеннями договору неознайомлений, то споживач розуміючи їх не уклав би зазначений договір, а якби і уклав то на інших умовах.
Відповідно до ч. 3 ст. 652 ЦПК України, у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, авищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, ч, 3 ст. 509, частинах 1, 27 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ППК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або осцорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ППК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У зв`язку з тим, що будь-яким законом не визначений обов`язковий порядок урегулювання спору щодо предмету цьдго позову, заходи досудового врегулювання спору не вживалися та не здійснювалися вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви (п. 6, 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 652 ЦПК України, у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.
Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку по необхідність задоволення позовних вимог.
З урахуванням викладеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 7200 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ТОВ "Фінансова компанія "Є гроші ком"", про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору - задовольнити.
Розірвати кредитний договір укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є-ГРОШІ КОМ» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В,Шумська