КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/4867/21 Головуючий у 1-й інст. - Проць Т.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/3641/2023 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Болотов Є.В., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року у справі за позовом Обухівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Обухівська міська рада Київської області звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з якого просить стягнути 19 231 грн 13 к. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказують, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач набув право власності на нерухоме майно (птахокомплекс), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відчужене майно розташоване на земельній ділянці площею 5,5988 га, кадастровий номер :01:033:0006, яка під час укладення договору купівлі-продажу перебувала в користуванні у ТОВ «Фобос» на підставі договору оренди землі від 20 березня 2012 року укладеного в простій письмовій формі між Перегонівською сільською радою та ТОВ «Фобос».

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0006 перебуває у комунальній власності.

10листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо укладення договору оренди, яка останнім залишена поза увагою.

ОСОБА_1 в період з 21 липня 2015 року по 11 квітня 2019 року використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачує, що призвело до неотримання позивачем доходу від орендної плати за землю, який позивач отримав би у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року позов Обухівської міської ради Київської області - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обухівської міської ради Київської області 19 231 грн 13 к. безпідставно збережених коштів та 2 270 грн судового збору, а всього стягнуто 21 501 грн 13 к.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що звертаючись із даним позовом до суду позивачем не надано належного розрахунку ціни позову, а наданому до позовної заяви розрахунку суми вказана невірна площа земельної ділянки - 9,54 кв.м.

Вказує, що позивач в порушення ст.13 Закону України «Про оцінку земель» не надав Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що є предметом спору, а також не довів розмір коефіцієнту цільового призначення, вказаного в розрахунку.

На апеляційну скаргу надійшов відзив в якому позивач вказує, що доводи апеляційної скарги безпідставні, а рішення суду першої інстанції є законним, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції просять залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що у період з 21 липня 2015 року по 11 квітня 2021 року без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав би заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та перевірено апеляційним судом, згідно договору оренди землі від 20 березня 2012 року укладеного між Перегонівською сільською радою та ТОВ «Торговий дім «Фобос», зареєстрованого в Перегонівській сільській раді 20 березня 2012 року за №5, товариству передано у власність земельну ділянку загальною площею 5,5988 га, у т.ч. під господарчими дворами 5,5988 га, кадастровий номер :01:033:0006. На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою:АДРЕСА_1 . Строк дії договору по 01 березня 2052 року. До вказаного договору додається акт приймання-передачі об`єкта оренди (а.с. 77-81).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 2015 року ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Торговий дім «Фобос» нерухоме майно (птахокомплекс), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 71-74).

Рішенням Перегонівської сільської ради № 56.6.УІІ від 22 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні звернення від 15 лютого 2016 року, зареєстрованого 15 лютого 2016 року № 10/01-18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (7,800 га, 3,1000 га, 0,7000 га та 8,2000 га) у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с.Перегонівка Обухівського району Київської області (а.с. 60).

Згідно рішення Перегонівської сільської ради № 114.12.УІІ від 10 жовтня 2016 року земельні ділянки на яких знаходиться нерухоме майно ОСОБА_1 за цільовим призначенням являються для обслуговування господарських дворів і можуть надаватися в оренду з правом викупу. Вказаним рішенням зобов`язано відповідача оформити право оренди на дані земельні ділянки та сплатити кошти за фактичне користування вищезазначеними ділянками з жовтня 2015 року до часу оформлення оренди земельних ділянок. Яке направлено відповідачу 10 листопада 2016 року за №237/01-17 (а.с. 82, 83).

22 травня 2017 року відповідачем сільському голові Перегонівської сільської ради направлено зауваження щодо проекту договору про відшкодування втрат від неотримання коштів Перегонівською сільською радою за фактичне землекористування № 2 (а.с. 63-64).

Рішенням Обухівської міської ради від 18 грудня 2020 року № 28 -2-VІІІ розпочато процедуру реорганізації Германівської, Григорівської, Деремезнянської, Долинянської, Копачівської, Краснослобідської, Маловільшанської, Перегонівської, Першотравенської, Семенівської сільських рад шляхом приєднання до Обухівської міської ради Київської області (а.с. 6-12).

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного кодексуУкраїни сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст. 124 Земельного кодексуУкраїни).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексуУкраїни).

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній жилий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України.

Згідно з частинами першою, другою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (провадження № 14-438цс19) зазначено, що «однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда (частина третя статті 7 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (абзац восьмий частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі»). Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зробила висновок, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно: птахокомплекс загальною площею 7040,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:033:0006 площею 5,5988 га.

Однак відповідач не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований належний йому об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч.1,2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зі змісту статтей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статі 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Зазначена правова позиція є усталеною та викладена в численних постановах Верховного Суду, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2017 року у справі № 922/3412/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 922/748/19.

Тобто, ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що у період з 21 липня 2015 року по 11 квітня 2019 року без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст. 1212 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів на спростовування вказаних обставин.

Для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку необхідно з`ясувати, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою (правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 11 червня 2019 року у справі № 922/551/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2082/18, від 17 березня 2020 року у справі № 917/353/19).

Враховуючи положення ч.ч.1-4, 9 ст. 791 Земельного кодексу України земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0006, за користування якої позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, є об`єктом цивільних прав, оскільки вона є сформованою (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер та відомості про неї містяться в Державному земельному кадастрі.

Вирішуючи справу по суті спору апеляційним судом враховується, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).

Відповідно до ч.2 ст. 20 та ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

При здійсненні розрахунку розміру безпідставно збережених коштів позивачем використані дані про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 2021 рік та яка складає 204 545 грн 78 к. (а.с. 114).

Однак матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0006 станом на 2021 рік, на основі якої позивачем визначено заявлений до стягнення розмір орендної плати.

Надана до матеріалів справи копія технічної документації з нормативної грошової оцінки земель в межах села Перегонівка Обухівського району Київської області не є належним доказом підтвердження грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0006.

Апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, що розрахунок ціни позову за відсутності витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є неналежним.

Крім того, наданий розрахунок містить лише узагальнюючі дані, що не дає можливості апеляційному суду перевірити правильність нарахових сум.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Попередній власник нерухомого майна - ТОВ «Торговий дім «Фобос» користувалося земельною ділянкою на правах оренди, про що свідчить договір оренди землі від 20 березня 2012 року (державна реєстрацій договору оренди проведена 20 березня 2012 року у Перегонівській сільській раді, про що зроблено запис за №5).

Відповідно до п.5 умов договору оренди землі від 20 березня 2012 року, укладеного між Перегонівською сільською радою та ТОВ «Торговий дім «Фобос», на момент його укладення визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 5,5988 га з кадастровим номером :01:033:0006 та яка становила 1 959 580 грн.

Згідно пункту 8 вищевказаного договору, строк його дії 40 років з 01 березня 2012 року по 01 березня 2052 року.

Матеріалах справи не містять доказів розірвання даного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності договору оренди землі від 20 березня 2012 року колегією суддів не беруться до уваги, оскільки його зміст та його оформлення відповідають вимогам цивільного законодавства.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, суд вважає правомірним здійснити розрахунок суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю у відповідності до договору оренди з попереднім власником відчуженого нерухомого майна.

Згідно договору оренди землі від 20 березня 2012 року станом на 20 березня 2012 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки становила 1 959 580 грн, а орендна плата в місяць складала 4 898 грн 95 к, то за розрахунком суду сума орендної плати в межах періоду, за який здійснено розрахунок позивачем перевищує суму яку заявлено позивачем.

Враховуючи, що суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявленої суми 19 231 грн 13 к.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, формально розглянув справу взявши, як належний доказ технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель в межах села Перегонівка Обухівського району, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 рокупідлягає зміні, з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 липня 2022 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді