Провадження № 2/127/2068/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

представника позивача Мельника О.В. , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Вінницької міської ради - Мельника С. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Вінницької міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності та права на завершення приватизації в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та, з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, просила встановити факт родинних відносин, а саме, що позивачка є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання 100% права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування та визнання у порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, отримання на своє ім`я документів про право власності з наступною реєстрацією права власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,4 га, для ведення садівництва, розпочатої спадкодавцем ОСОБА_5 відповідно до рішення Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів від 27 жовтня 1997 року.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1969 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 разом із своїми батьками. Іншого житла позивачка ніколи не мала та проживала, була зареєстрована у вказаному житлі. 02 серпня 1958 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , змінила дівоче прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ». Після реєстрації шлюбу і до смерті ОСОБА_5 також постійно проживав та був зареєстрований у цій квартирі. У 1983 році батько позивачки помер і з того часу у квартирі залишилися проживати ОСОБА_3 з чоловіком та матір позивачки ОСОБА_4 . На підставі рішення Вінницької міської ради від 26 лютого 1998 року №182 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 видане свідоцтво про право спільної часткової власності на вказану квартиру від 26 лютого 1998 року по 1/3 кожному. Відповідачка ОСОБА_2 є дочкою позивачки та ОСОБА_5 та проживала у цій квартирі у період її навчання у школі та вищому навчальному закладі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті спадкова справа не заводилася із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріуса не звертався, заповіт померлою не складався. Таким чином позивачка вважає, що оскільки від спадщини вона не відмовлялася, фактично її прийняла, адже проживала із спадкодавицею, тому можливим є визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 . Після його смерті до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також ніхто не звертався, спадщину позивачка прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем, у фактичне володіння ніхто крім неї не вступав, а тому належну ОСОБА_5 частку квартири на підставі ст. 1268 ЦК України вона успадкувала.

Таким чином, як зазначає позивачка, їй на праві власності належить вся спірна квартира. Однак через оспорювання відповідачкою ОСОБА_2 , як є дочкою позивачки та ОСОБА_5 , права власності ОСОБА_3 , навіть у частині яка нею приватизована, позивачка вважає за необхідне та можливе визнати за нею право власності на всю спірну квартиру на підставі ст. 392 ЦК України.

Позивачка зазначає, що за життя ОСОБА_5 звернувся до Вінницько-Хутірської сільської ради із заявою про надання йому у порядку безоплатної приватизації земельної ділянки. 27 жовтня 1997 року рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів було вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 (приватизувати) земельну ділянку на масиві Вінницькі Хутори №1 тов. «Гігієніст» ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,04 га, для ведення садівництва. Проте за життя ОСОБА_5 не встиг отримати державний акт на землю та зареєструвати право власності. Право на продовження і завершення приватизації входить до складу спадщини, а тому належить позивачці як спадкоємиці.

ОСОБА_3 наголошує, що у 2020-2022 роках неодноразово зверталася у нотаріальну контору для оформлення спадкових прав, надавала наявні документи, проте після ознайомлення із пакетом документів нотаріуси усно відмовляли позивачці у відкритті спадкових справу зв`язку із пропуском відповідних строків, неможливістю витребувати додаткові документи через їх знаходження на окупованих територіях, не встановлену родинну спорідненість позивачки як дочки померлої ОСОБА_4 . Так оригінал свідоцтва про народження позивачки був втрачений, а орган РАЦС, видаючи дублікат свідоцтва про народження, не вказав інформації про батьків через відсутність первинних даних. Письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріуси видавати відмовлялися. Відповідно для оформлення спадкових прав позивачки після смерті ОСОБА_4 необхідним є встановлення факту родинних відносин із померлою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2022 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) уточнені позовні вимоги, викладені в позові в новій редакції, прийняті до розгляду судом.

Користуючись своїм правом, відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що позов нею визнається у повному обсязі. Також вказує, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Слов`янськ Донецької області, а її батьками є позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після переїзду до м. Вінниці з 1968 року вона постійно мешкала зі своїми батьками та батьками позивачки: матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьком - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у АДРЕСА_3 . Іншого житлового приміщення з того часу вони ніколи не мали. У 1983 році вона переїхала до іншого місця проживання, а позивачка продовжувала проживати за цією ж адресою та ніколи деінде не проживала. Відповідачка підтверджує, що ОСОБА_4 була її бабусею та матір`ю позивачки, тому факти з даного приводу, викладені у позові, відповідають дійсності. Щодо права власності на квартиру та визнання права на приватизацію, то відповідачка вказує, що мешкала за кордоном понад 10 років за місцем довготривалого службового відрядження чоловіка, навідувала батьків лише у період відпусток, але мала право на участь у приватизації квартири та земельної ділянки батька, а також має право на спадкування, однак, втратила такі можливості та права через пропуск відповідних строків. Разом із тим, оспорювання прав матері спричинені лише міжособистісними суперечками та її переживаннями з приводу відсутності житла у разі повторного наступу рф на Київщину; проте після реєстрації місця проживання відповідачки у спірній квартирі та роз`яснень положень законодавства адвокатом, будь-яких суперечок щодо майна між сторонами немає.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі як співвідповідача залучено Вінницьку міську раду.

Правом подання відзиву на позовну заяву Вінницька міська рада не скористалася.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року ( із занесенням до протоколу судового засідання без винесення окремого процесуального документа) судом прийнята заява про уточнення (зміну) позовних вимог, задоволена заява про виклик свідків, прийняті додаткові докази та встановлено додатковий строк (до наступного судового засідання) для надання доказів, отриманих на адвокатський запит. Суд також в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України зобов`язував сторону позивача надати відмову/роз`яснення нотаріуса щодо неможливості оформлення спадщини та на виконання вказаної ухвали позивачем наданий відповідний доказ.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року закрите підготовче провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року ( із занесенням до протоколу судового засідання без винесення окремого процесуального документа) витребувано в КП «ВМБТІ» інформацію щодо перебування на обліку будинку АДРЕСА_4 та розміщеної в ньому квартири АДРЕСА_5 , а також інформацію щодо тотожності будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 .

У судовому засіданні представник позивачка - адвокат Мельник О. В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити.

Представники Вінницької міської ради у судовому засіданні в частині вимог про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру покладалися на думку суду, а вимоги щодо права на завершення приватизації земельної ділянки вважали передчасними.

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає за адресою: АДРЕСА_7 та повідомила, що померла ОСОБА_4 була рідною матір`ю ОСОБА_3 , вони спільно проживали, вели спільне господарство, остання турбувалася та доглядала померлу, між ними існували стосунки як між донькою та матір`ю.

Свідок ОСОБА_10 показав, що позивачка є його тещою, тобто матір`ю відповідачки. Батьки відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом в одній квартирі із батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . Безумовно ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , між ним були добрі стосунки як між матір`ю та дочкою. На момент смерті ОСОБА_4 позивачка разом із чоловіком проживала разом із спадкодавицею.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ст.315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для реалізації своїх прав.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. В разі, коли встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, особа мають право подати позов на загальних підставах.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2009 року.

За життя ОСОБА_4 була власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 26 лютого 1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 лютого 1998 року №182. Співвласниками цієї квартири є також позивачка ОСОБА_3 (1/3) та ОСОБА_5 (1/3), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право власності цих осіб зареєстроване ДКП «Вінницьке ООБТІ» 07 квітня 1998 року у книзі №360 за реєстровим №1227/32983.

Рішенням Вінницької міської ради від 30 вересня 2022 року №1231 АДРЕСА_9 перейменована на АДРЕСА_9.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30 серпня 2022 року № 69874632 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, тобто належить стверджувати, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців ОСОБА_4 не звертався.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, просить, зокрема, встановити факт родинних відносин, який необхідний їй для вирішення її права на спадщину - оформлення спадкових прав.

Позивачка ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується даними паспорта громадянки України серії НОМЕР_3 , виданого 18 червня 2002 року Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області, а також свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 05 листопада 2020 року (запис про народження поновлено повторно). 02 серпня 1958 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 02 серпня 1958 року, та після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3Однак з копії свідоцтва про народження позивачки слідує, що відомості про батьків у ньому не значаться, тоді як первинний оригінал її свідоцтва про народження відсутній (фактично втрачений), будь-які судові рішення про встановлення факту родинних відносин позивачки до цього часу не ухвалювалися.

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_6 , сформованого 03 листопада 2022 року ТОВ «ЖЕО» у квартирі АДРЕСА_8 з 07 квітня 1969 року були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Інформація про реєстрацію зазначених осіб за адресою: АДРЕСА_9 підтверджується відповіддю виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 листопада 2022 року №01/00/011/159577.

За даними довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 від 29 листопада 2022 року №58374 таке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_9 ; також згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 30 листопада 2022 року №58534 за цією ж адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 до 27 січня 2009 року, тобто дня її смерті.

У матеріалах справи наявна також довідка про склад сім`ї наймача одноквартирного будинку та займані приміщення за адресою: АДРЕСА_9 , згідно якої слідує, що у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - квартиронаймач, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_5 - зять. Згідно листа виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 листопада 2022 року №01/00/011/159627 дана довідка разом із відповідною заявою, що також наявна у справі, була подана ОСОБА_4 з метою приватизації квартири за зазначеною адресою.

Суд відмічає певну відмінність у наданих доказах у зазначенні номеру будинку ( АДРЕСА_4 або АДРЕСА_6 . Так згідно відповіді Вінницької міської ради від 08 грудня 2022 року №01/00/011/167023 на адвокатський запит згідно додатку №1/29 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 червня 1987 року №200 будинку з АДРЕСА_10 . Натомість за інформацією КМ «Вінницьке МБТІ», отриманою на запит суду, об`єкт нерухомого майна будинок АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 є тотожними. Відповідно на підставі зібраних доказів належить стверджувати, що місцем проживання позивачки, а також померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є саме квартира АДРЕСА_1 .

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили, що померла ОСОБА_4 дійсно є матір`ю позивачки, вони спільно проживали у одній квартирі за вищевказаною адресою, мали тісні родинні стосунки до смерті ОСОБА_4 , вели спільний побут. Наявність родинних стосунків також підтверджується інформацією з довідки про склад сім`ї, яка є додатком до заяви про приватизацію житла від 15 січня 1998 року.

Суд бере до уваги, що свідки надавали показання, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Показання цих свідків узгоджуються з поясненнями самої позивачки і не суперечать матеріалам справи та перебувають в узгодженому та логічному взаємозв`язку з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи всі обставини справи та беручи до уваги показання свідків, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_4 , а саме те, що позивачка у справі є донькою померлої ОСОБА_4 , тобто позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання права власності за позивачкою в цілому на спірну квартиру, то суд дійшов до наступних висновків.

Як уже зазначалося, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя була власницею 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 26 лютого 1998 року.

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 чт. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61 15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як безумовно слідує із матеріалів справи, підтверджується наявними у безспірними доказами та цілком не заперечується усіма учасниками справи позивачка ОСОБА_3 з 07 квітня 1969 року по день смерті ОСОБА_4 постійно проживала з нею у квартирі АДРЕСА_1 .

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).

Оскільки судом встановлено, що померла ОСОБА_4 є матір`ю позивачки, відповідно остання є спадкоємцем першої черги за законом. З огляду на постійне проживання ОСОБА_3 із померлою на час смерті, вона є спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Таким чином наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд враховує, що певна відмінність в документах у зазначенні номеру будинку (№4 або №4/1) перешкоджає спадкоємцю реалізувати свої права в позасудовому порядку, а тому таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Судом також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 28 грудня 2013 року. Померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 1998 року за життя також належала 1/3 частки спірної квартири.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема і вищезазначену частку квартири.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30 серпня 2022 року № 69874731 спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, тобто із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із його спадкоємців не звертався.

На усне звернення ОСОБА_3 щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті чоловіка, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Прокопенко А. Л. роз`яснено спадкоємцю, що оскільки вона має намір оформити свої спадкові права на нерухоме майно, що залишилося після смерті її чоловіка, та не може надати відповідні документи, що підтверджують право власності - неможливо підтвердити склад спадкового майна, а тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видане. Відповідно рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, а також встановлення факту прийняття спадщини пропискою згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, через розбіжність у зазначенні нумерації житлового будинку.

Разом із тим, наявними у справі доказами підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_5 позивачка постійно проживала із спадкодавцем, вона є спадкоємцем, яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вбачає можливим визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У даному випадку у зв`язку з тим, що позивачка у будь-який інший спосіб реалізувати свої спадкові права не може, тому цей спір підлягає вирішенню шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме 1/3 частки спірної квартири, що залишилася після смерті матері позивачки, а також 1/3 частки спірної квартири, що залишилася після смерті чоловіка позивачки, оскільки обставинами справи встановлено, що саме такий спосіб захисту є ефективним.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила визнати за нею право власності на 100% спірної квартири. Так ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачка є співвласником 1/3 частки спірної квартири АДРЕСА_1 . Право власності на належну безпосередньо позивачці частку квартири ніким не оспорюється, необхідність їх захисту у судовому порядку наразі відсутня, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Залучення до участі в справі ОСОБА_2 - доньки позивачки не свідчить про наявність спору.

Щодо позовної вимоги про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем ОСОБА_5 суд дійшов до наступного.

Як встановлено судом Вінницько-Хутірською сільською Радою народних депутатів Вінницького району Вінницької області 17 жовтня 1997 року прийнято рішення про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку на масиві Вінницькі Хутори №1, тов. «Гігієніст» ділянку № НОМЕР_1 площею 0,04 га, для ведення садівництва.

Архівною довідкою архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області від 14 листопада 2022 року №01-23/354 надана копія вказаного рішення сільської ради та зазначено, що у додатку до рішення, списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки значиться: ОСОБА_5 , розмір земельної ділянки - 0,04 га, адреса: с. Вінницькі Хутори - «Гігієна», мета призначення - садівництва. Також вказано, що державні акти на право володіння земельними ділянками на державне зберігання в архівний відділ не надходять за неналежністю.

Згідно листа Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 листопада 2022 року №01/00/011/119475 за інформацією Департаменту земельних ресурсів Вінницької міської ради копії документів, інформація щодо виготовлення ОСОБА_5 державного акту на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,04 га, розташовану на масиві «Вінницькі Хутори-1» та про завершення приватизації вищезгаданої земельної ділянки у виконавчих органах міської ради відсутні. Документи згідно акту №15 приймання-передавання документів юридичної особи на постійне зберігання від 15 жовтня 2015 року передані до архівного відділу Вінницької РДА.

Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14 листопада 2022 року №0-2-0.6-4247/2-22 слідує, що відповідно до наявних на зберіганні в архіві Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, записів щодо реєстрації та видачі державного акту, виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,04 га, яка була виділена йому на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів від 27 жовтня 1997 року не виявлено. У місцевому Державному фонді документації Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг документації із землеустрою щодо приватизації ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки не виявлено.

Як зазначалося, відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою (статті 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 року), статті 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», статті 3, 6, 7, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України 1990 року).

Статтею 6, 57 ЗК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення сільською радою про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_5 ) встановлено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для садівництва. Громадянам можуть передаватися у власність земельні ділянки для індивідуального садівництва. Розмір цих ділянок не повинен перевищувати 0,12 гектара.

Статтею 23 ЗК України 1990 року (у відповідній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 Декрету (наданих, зокрема, для садівництва), у межах норм, установлених ЗК України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю (пункт 3). Пунктом 6 Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статтю 23

ЗК України щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).

Проте як встановлено судом, відомостей про те, що позивачка, яка є спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_5 , зверталися до повноважного органу з метою завершення розпочатої спадкодавцем ОСОБА_5 процедури приватизації земельної ділянки у матеріалах справи немає, а отже, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що у позивачки не виникло права на позов, оскільки вона не зверталися до повноважного органу з метою завершення процедури приватизації земельної ділянки. Доказів про отримання нею відмови у завершенні такої процедури суду не надано. Водночас позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом у разі відмови повноважного органу на завершення нею приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем.

За таких обставин, оскільки позивачка не зверталася за завершенням процедури приватизації земельної ділянки до розпорядника спірною земельною ділянкою та останній не відмовляв їй, суд дійшов висновку, що у задоволенні цієї частини позовних вимог також необхідно відмовити.

Окремо слід зазначити, що в спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На вказане неодноразово звертав увагу і Верховний Суд. Зважаючи, що відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняла, тому вона є неналежними відповідачем і в частині цих вимог щодо неї слід відмовити як до неналежного відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у прохальній частині позову позивачка просила судові витрати залишити за нею, а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», ст. 6, 57, 23 ЗК України (1990 року), ст. 15, 16, 392, 1217, 1218, 1268 ЦК України, ст. 13, 81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , є дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У решті вимог - відмовити.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний код НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 .

Вінницька міська рада, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Повний текст рішення складений 13.02.2023.

Суддя: