КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №382/2181/19 Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
Провадження №22-ц/824/1279/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2022 року ухвалою Яготинського районного суду Київської області було задоволено частково заяву ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа.

18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з заявою, в якій просив роз`яснити ухвалу суду від 11 жовтня 2022 року.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 1240 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування заходів процесуального примусу, оскільки суб`єктивне та помилкове тлумачення слів скаржника у заяві не може вважатись зловживанням процесуальними правами.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які інші ухвали, в яких міститься попередження про недопустимість процесуальними правами.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що відсутні підстави для накладення штрафу

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (т. 4, а.с. 89).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 2 та 11 частини 3 ст. 2 ЦПК України передбачено повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Обґрунтування заяви про роз`яснення рішення суду ОСОБА_1 здійснювалось з використанням таких висловлювань та слів: «безсовісно, навмисно постановлено видати виконавчий лист», «явним перевищенням своїх повноважень судом», «не обізнані із законодавством та може слугувати підставою для звернення із скаргою до Вищої ради правосуддя», що виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.

Суд першої інстанції, визнаючи дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами правильно виходив з того, що висловлювання у заяві про роз`яснення рішення суду є не притаманними для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення заявника до судової гілки влади загалом, є виявом очевидної неповаги, не спрямовані на ефективний захист його прав, свобод та інтересів, суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що подання ОСОБА_1 заяви про роз`яснення судового рішення із висловлюваннями, які є непритаманними для написання ділових документів і виявляють зневажливе ставлення заявника до суду є зловживанням процесуальними правами у розумінні статті 44 ЦПК України і наявністю підстав для залишення цієї заяви без розгляду.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку для застосування заходів процесуального впливу у вигляді накладення штрафу.

Мета застосування заходів процесуального видиву встановлена в статті 143 ЦПК України, відповідно до якої заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Виходячи із наведеної норми, заходи процесуального примусу застосовуються судом для досягнення певної мети.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З врахуванням наведених процесуальних норм суд, встановивши, що особа зловживає своїми процесуальними правами, має право як залишити заяву без розгляду (ч.3 ст. 44 ЦПК України), так і застосувати заходи процесуального впливу, передбачені ст.144 ЦПК України.

Суд в своїй ухвалі зазначив, що метою накладення штрафу є запобігання в подальшому зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами. При цьому, користуючись своїм правом на накладення штрафу у розмірі 1240 грн., суд не взяв до уваги, що такий розмір штрафу є надмірним для ОСОБА_1 , оскільки останній є членом багатодітної родини, про що він надавав суду докази і суд звільняв його від сплати судового збору. Колегія суддів вважає, що залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду є достатньою сатисфакцією за зловживання ним процесуальними правами .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню частині накладення штрафу. В іншій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року в частині застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1240 грн. скасувати.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: