Провадження №22-ц/812/183/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Кушнірової Т. Б.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

за участі:

представника Інгульського ВДВС Брушковської О. В.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2022 року, постановлену за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої Марії Сергіївни,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 подав до суду вказану скаргу, яку обґрунтовував наступним.

В провадженні державного виконавця Степанець-Лосєвої М. С. перебуває виконавче провадження №47928503, відкрите 23 червня 2015 року щодо виконання виконавчого листа №2/489/572/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26 грудня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

Скаржник вказував, що починаючи з 16 лютого 2014 року ним, а також ОСОБА_7 , яка діяла за його дорученням, на банківську карту ОСОБА_3 перераховувалися аліменти на утримання дітей.

Разом з тим, 21 липня 2021 року державним виконавцем Степанець-Лосєвою М. С. складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з червня 2015 року по вересень 2019 року, згідно з яким у нього був наявний борг у сумі 84 277,68 грн.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з заявою про необхідність перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, з урахуванням здійснених ним виплат, починаючи з 2014 року.

Однак, державний виконавець в усній формі відмовила йому в проведені перерахунку та не бажала надавати письмову відповідь на його заяву.

Скаржник зазначав, що за його підрахунками станом на 03 вересня 2021 року його заборгованість по сплаті аліментів становить 12 127,68 грн, оскільки за період з січня 2014 року по вересень 2019 року ним були сплачені аліменти на суму 72 150 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Степанець-Лосєвої М. С.

Зобов`язати державного виконавця Степанець-Лосєву М. С. прийняти надані ним банківські квитанції від його імені та від імені ОСОБА_7 про перерахунок коштів на користь ОСОБА_3 , провести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів та направити на адресу підприємства, де він працює, повідомлення про наявну заборгованість по сплаті аліментів в сумі 12 127,68 грн.

Інгульський ВДВС проти задоволення скарги заперечував, вказуючи, що 02 серпня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла заява із копіями квитанцій про поповнення ОСОБА_7 рахунку ОСОБА_3 .

Виконавча служба зазначала, що боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_2 , а тому сплата ОСОБА_7 коштів на користь стягувача не може бути підтвердженням сплати боржником аліментів. Тому, на їх думку, державний виконавець ОСОБА_8 правомірно не врахувала надані боржником квитанції під час складання розрахунку заборгованості.

Стягувач ОСОБА_3 також заперечувала проти задоволення скарги, вказуючи, що вона є безпідставною.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Степанець-Лосєвої М. С. щодо неперерахування заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №47928503.

Державного виконавця зобов`язано здійснити перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №47928503 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/572/14 від 18 березня 2014 року з урахуванням квитанцій №BASS_ від 16.02.2014; BASS_ від 15.03.2014; Р24АР24А7847 від 15.04.2014; Р24АР24А9804 від 21.05.2021; BASS_; BASS_ від 17.07.2014; BASS_ від 05.08.2014; Р24АР24А1196 від 04.09.2014; BASS_ від 06.10.2014; BASS_ від 03.11.2014; Р24АР24А3804 від 02.12.2014; Р24АР24А9473 від 03.01.2015; Р24АР24А2618 від 02.02.2015; Р24АР24А0810 від 03.03.2015; Р24АР24А8510 від 02.04.2015; Р24АР24А1665 від 01.05.2015; Р24АР24А1812 від 02.06.2015; Р24АР24А5935 від 02.07.2015; BASS_ від 03.08.2015; Р24АР24А6541795А7575 від 01.09.2015; Р24АР24А19144229А31068 від 02.10.2015; Р24АР24А32238764А50228 від 01.11.2015; Р24АР24А4606166А669930 від 02.12.2015; Р24АР24А18302969А96844 від 01.01.2016; Р24АР24А30948705А95442 від 01.02.2016; Р24АР24А44947235А52052 від 01.03.2016; Р24АР24А60551726А91 від 03.04.2016; Р24АР24А74386947А75598; Р24АР24А88580417А41867 від 01.06.2016; 0547-3755-6790-0938 від 01.07.2016; Р24АР24А115866906А5499 від 01.08.2016; Р24АР24А131303841А8315 від 03.09.2016; Р24АР24А145326257А9568 від 01.10.2016; Р24АР24А161519343А3433 від 02.11.2016; Р24АР24А139244190А3197 від 02.12.2016; Р24АР24А156112295А8341 від 02.01.2017; Р24АР24А170795470А4093 від 02.02.2017; Р24АР24А18651299А0205 від 02.03.2017; 0821-4380-4309-0843 від 01.04.2017; 0850-4048-3187-0776 від 30.04.2017; 0882-5343-9752-0877 від 01.06.2017; Р24АР24А252393833А1127 від 03.07.2017; 0943-4301-5618-0797 від 01.08.2017; Р24АР24А282720259А0 від 03.09.2017; 1005-6218-0165-0275 від 02.10.2017; 1035-4888-2808-0923 від 01.11.2017; BASS_ від 01.12.2017; BASS_ від 02.01.2018; Р24АР24А363838788А9942 від 01.02.2018; Р24АР24А379573947А7070 від 01.03.2018; Р24АР24А396697505А7824 від 02.04.2018; 1218-2406-1809-0742 від 03.05.2018; 1248-5141-5823-0474 від 02.06.2018; Р24АР24А443342427А1945 від 01.07.2018; 1339-4768-0120-0523 від 01.09.2018; 1370-4263-9989-0808 від 02.10.2018; Р24АР24А505395836А8959 від 02.11.2018; Р24АР24А521373609А3048 від 02.12.2018; BASS_ від 30.12.2018; Р24АР24А553811343А7536 від 02.02.2019; Р24АР24А569484589А7730 від 02.03.2019; Р24АР24А584842039А0161 від 31.03.2019; Р24АР24А600977301А7400 від 01.05.2019; від 02.06.2019; від 01.07.2019; 1673-3982-5351-0286 від 01.08.2019; Р24АР24А659761844А4755 від 01.09.2019.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що скаржником надано достатньо підтверджень того, що надані ним квитанції доводять сплату аліментів, враховуючи їх періодичність. В свою чергу перерахування ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 саме аліментів не ставиться під сумнів, оскільки відсутні докази наявності в неї боргових зобов`язань перед ОСОБА_3 , що також не спростовано стягувачем.

Неврахування вказаних платежів призведе до подвійного стягнення з боржника аліментів та можливості нарахування пені за несвоєчасність виплати.

Не погодившись з ухвалою суду, Інгульський ВДВС подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги Інгульський ВДВС зазначав, що під час розгляду скарги не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 перераховувала на користь ОСОБА_3 аліменти, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №2/489/572/14.

А тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про обґрунтованість скарги, не зазначивши при цьому, які порушення було допущено під час виконавчого провадження.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 вона не знайома з ОСОБА_7 . Ні про які домовленості про перерахування нею грошей на користь дітей вона не знала і не визнає. Апеляційну скаргу Інгульського ВДВС підтримала.

Заявником подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, серед іншого, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Згідно з ст.259, 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Текст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що рішення не підписано складом суду (а.с.191-193).

Зазначене вказує на наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26 грудня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

18 березня 2014 року на підставі вищезазначеного рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/489/572/14 (а.с.84).

23 червня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №47928503 з виконання виконавчого листа №2/489/572/14.

21 липня 2021 року державним виконавцем Степанець-Лосєвою М. С. здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з червня 2015 року по 10 вересня 2019 року. Державним виконавцем визначено, що заборгованість становила 84 277,68 грн.

ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з вимогою про перерахування заборгованості з у рахуванням поданих ним довідок про його працевлаштування та квитанцій про сплату аліментів, а саме: BASS_ від 16.02.2014; BASS_ від 15.03.2014; Р24АР24А7847 від 15.04.2014; Р24АР24А9804 від 21.05.2021; BASS_; BASS_ від 17.07.2014; BASS_ від 05.08.2014; Р24АР24А1196 від 04.09.2014; BASS_ від 06.10.2014; BASS_ від 03.11.2014; Р24АР24А3804 від 02.12.2014; Р24АР24А9473 від 03.01.2015; Р24АР24А2618 від 02.02.2015; Р24АР24А0810 від 03.03.2015; Р24АР24А8510 від 02.04.2015; Р24АР24А1665 від 01.05.2015; Р24АР24А1812 від 02.06.2015; Р24АР24А5935 від 02.07.2015; BASS_ від 03.08.2015; Р24АР24А6541795А7575 від 01.09.2015; Р24АР24А19144229А31068 від 02.10.2015; Р24АР24А32238764А50228 від 01.11.2015; Р24АР24А4606166А669930 від 02.12.2015; Р24АР24А18302969А96844 від 01.01.2016; Р24АР24А30948705А95442 від 01.02.2016; Р24АР24А44947235А52052 від 01.03.2016; Р24АР24А60551726А91 від 03.04.2016; Р24АР24А74386947А75598; Р24АР24А88580417А41867 від 01.06.2016; 0547-3755-6790-0938 від 01.07.2016; Р24АР24А115866906А5499 від 01.08.2016; Р24АР24А131303841А8315 від 03.09.2016; Р24АР24А145326257А9568 від 01.10.2016; Р24АР24А161519343А3433 від 02.11.2016; Р24АР24А139244190А3197 від 02.12.2016; Р24АР24А156112295А8341 від 02.01.2017; Р24АР24А170795470А4093 від 02.02.2017; Р24АР24А18651299А0205 від 02.03.2017; 0821-4380-4309-0843 від 01.04.2017; 0850-4048-3187-0776 від 30.04.2017; 0882-5343-9752-0877 від 01.06.2017; Р24АР24А252393833А1127 від 03.07.2017; 0943-4301-5618-0797 від 01.08.2017; Р24АР24А282720259А0 від 03.09.2017; 1005-6218-0165-0275 від 02.10.2017; 1035-4888-2808-0923 від 01.11.2017; BASS_ від 01.12.2017; BASS_ від 02.01.2018; Р24АР24А363838788А9942 від 01.02.2018; Р24АР24А379573947А7070 від 01.03.2018; Р24АР24А396697505А7824 від 02.04.2018; 1218-2406-1809-0742 від 03.05.2018; 1248-5141-5823-0474 від 02.06.2018; Р24АР24А443342427А1945 від 01.07.2018; 1339-4768-0120-0523 від 01.09.2018; 1370-4263-9989-0808 від 02.10.2018; Р24АР24А505395836А8959 від 02.11.2018; Р24АР24А521373609А3048 від 02.12.2018; BASS_ від 30.12.2018; Р24АР24А553811343А7536 від 02.02.2019; Р24АР24А569484589А7730 від 02.03.2019; Р24АР24А584842039А0161 від 31.03.2019; Р24АР24А600977301А7400 від 01.05.2019; від 02.06.2019; від 01.07.2019; 1673-3982-5351-0286 від 01.08.2019; Р24АР24А659761844А4755 від 01.09.2019, які свідчать, що у період з лютого 2014 року по вересень 2019 року ОСОБА_7 та він періодично здійснювали поповнення карткового рахунку ОСОБА_3 .

З відзиву на скаргу Інгульського ВДВС випливає, що скаржнику було відмовлено у здійснені перерахунку, оскільки в усіх квитанціях платником сум була зазначена ОСОБА_7 , а не боржник.

Це підтверджується у тому числі складеними державним виконавцем розрахунками заборгованості за аліментами від 09 липня 2021 р. №54650, від 21 липня 2021 р. №17481 та від 25 серпня 2022 р. №28449, де зазначено протягом 2015-2019 років нульове погашення заборгованості, що свідчить про те, що державним виконавцем не були враховані подані боржником квитанції.

Проте, зміст квитанцій говорить про те, що не усі вони сплачені платником ОСОБА_7 на користь отримувача ОСОБА_3 П`ять квитанцій свідчать, що платником був ОСОБА_2 , отримувачем ОСОБА_3 , призначення поповнення карти: № НОМЕР_1 від 01 грудня 2017 на суму 1208,03 грн, №BASS_ від 02 січня 2018 року на суму 1206,03 грн, №BASS_ від 30 грудня 2018 року на суму 1206,03 грн, № від 02 червня 2019 року на суму 1200 грн, № від 01 липня 2019 року на суму 1200 грн, а всього на загальну суму 6020,09 грн.

Вказані квитанції були враховані державним виконавцем вже під час розгляду справи в суді, що випливає з розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем 10.02.2023 р. №12465.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу)

Відповідно до частини першої наведеної статті, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина 2 статті 195 СК України).

У частин третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що переглядається, встановлено, що стягувачем (одержувачем) аліментів є ОСОБА_3 , а боржником (платником) ОСОБА_2 .

У матеріалах справи немає підтверджень того, що боржник ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_7 перераховувати грошові кошти на користь ОСОБА_3 як аліменти.

За таких обставин державним виконавцем обґрунтовано не було враховано надані боржником квитанції про сплату ОСОБА_7 коштів на користь ОСОБА_3 .

Проте, цей же виконавець безпідставно не врахував п`ять квитанцій, поданих ОСОБА_2 у 2021 році, у яких міститься посилання про перерахування ним у грудні 2017 р., січні та грудні 2018 р., червні та липні 2019 р. на користь ОСОБА_3 аліментів.

Вказане було вчинено виконавцем у 2023 році.

Апеляційний суд не приймає до уваги поданий державним виконавцем до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості начебто від 21 липня 2021 р. №57481, де вказано про врахування ним п`яти квитанцій, поданих боржником від свого імені у 2021 р., оскільки він протирічить розрахунку, який надавався виконавцем боржнику, а також складався у 2022 році, де було відсутнє посилання про врахування ним цих квитанцій.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час наявні підстави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Інгульського ВДВС Степанець-Лосєвої М. С. у 2021 році щодо неврахування поданих ОСОБА_2 квитанцій про сплату заборгованості за аліментами, а саме №BASS_ від 01 грудня 2017 на суму 1208,03 грн, №BASS_ від 02 січня 2018 року на суму 1206,03 грн, №BASS_ від 30 грудня 2018 року на суму 1206,03 грн, № від 02 червня 2019 року на суму 1200 грн, № від 01 липня 2019 року на суму 1200 грн, а всього на загальну суму 6020,09 грн.

Що ж стосується вимог заявника про зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням поданих ним квитанції, то суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки подані ним квитанції, де платником зазначений саме ОСОБА_2 , вже враховані державним виконавцем, про що свідчить розрахунок за 2023 р., а квитанції про сплату коштів ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 не можуть бути враховані, бо вона не є боржником за виконавчим провадженням щодо сплати ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 .

Також не підлягає задоволенню вимога боржника про зобов`язання державного виконавця направити на адресу його роботодавця повідомлення про наявну заборгованість про сплату аліментів у сумі 12 127,68 грн, оскільки вказана заборгованість не відповідає дійсності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 грудня 2021 року у справі №333/6869/19.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення вимог скарги ОСОБА_2 .

Оскільки апеляційна скарга Інгульського ВДВС задоволена частково, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи випливає, що Інгульський ВДВС при поданні апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції здійснив переплату судового збору на суму 1984,80 грн, оскільки двічі сплатив судовий збір, про що свідчать платіжні доручення від 20.01.2023 р. №229 та від 07.02.2023 р. №730.

За такого, оскільки вимоги апеляційної скарги Інгульського ВДВС задоволені частково, то ОСОБА_2 має відшкодувати на користь відділу 992,40 грн судового збору, а Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернути Інгульському відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 1984,80 грн зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої Марії Сергіївни задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої Марії Сергіївни щодо неврахування нею у 2021 році поданих ОСОБА_2 квитанцій про сплату заборгованості за аліментами, а саме №BASS_ від 01 грудня 2017 на суму 1208,03 грн, №BASS_ від 02 січня 2018 року на суму 1206,03 грн, №BASS_ від 30 грудня 2018 року на суму 1206,03 грн, № від 02 червня 2019 року на суму 1200 грн, № від 01 липня 2019 року на суму 1200 грн.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 992,40 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернути Інгульському відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 1984,80 грн зайво сплаченого судового збору (платіжне доручення №730 від 07.02.2023).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

Т. Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 15 лютого 2023 року.