справа № 361/6044/23
провадження № 2/361/3474/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати ним аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з березня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 43620 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 03 жовтня 2019 року рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області із ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 29 березня 2019 року і до досягнення сином повноліття. На виконання цього рішення судом виданий виконавчий лист, який нею був пред`явлений для примусового виконання. У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання обов`язків щодо утримання дитини та не виконання зазначеного рішення суду, станом на 01 липня 2023 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 48000 грн. Згідно із здійсненим нею розрахунком сума неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів на дитину за період з березня 2022 року по червень 2023 року складає 43620 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував, про що надав суду відповідну заяву про визнання ним позову.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, роз`яснивши сторонам наслідки визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Суд встановив, що у Броварському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 361/2278/19 від 22 січня 2020 року, виданий Бобровицьким районним судом Чернігівської області, про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 29 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із розрахунку заборгованості зі сплати відповідачем аліментів на дитину, здійсненого державним виконавцем Відділу ДВС, вбачається, що станом на 01 липня 2023 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у загальному розмірі 48000 грн.

Згідно із ч. ч. 8, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц вказала, що у ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 25 квітня 2018 року виклала правовий висновок та зазначила, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Із розрахунку суми неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем на користь позивача аліментів на дитину, здійсненого позивачем ОСОБА_1 , видно, що нарахована сума неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з березня 2022 року по червень 2023 року складає 43620 грн., ця сума не перевищує 100 % заборгованості відповідача по сплаті ним аліментів на дитину, останній правильність цього розрахунку не оспорював та погодився з ним.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав повністю, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина сторін ОСОБА_5 в розмірі 43620 грн. ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів від сплати судового збору звільняються.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків визначеної законом ставки судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 76, 81, 82, 89, 141, 142, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період

із березня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 43620 (сорок три тисячі шістсот двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.