ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2693/23 Справа № 185/3014/21 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та стягнення грошових коштів, (суддя першої інстанції Головін В.О., повний текст рішення складено 14 березня 2022 року),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та стягнення грошових коштів, в якому просила суд:

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2019 року, яке видане на спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , його дружині ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстроване в реєстрі за номером № 1-658, в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на частку спадкового майна ОСОБА_4 , а саме в частині визнання права власності на грошові кошти у сумі 12305 (дванадцять тисяч триста п`ять) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 як спадкоємця померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,на користь ОСОБА_3 , як кредитора спадкодавця, безпідставно отримані ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 12305 гривень 99 копійок та проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 2710 гривень 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 , , на користь ОСОБА_3 , матеріальну компенсацію у сумі 61436 гривень 43 копійки за неможливість володіння і користування в натурі, у період з 03 червня 2018 року по 03 квітня 2021 року, частками садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , та частками земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована на АДРЕСА_1 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та стягнення грошових коштів задоволено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 ,, та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права та підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 2710,21 грн., та матеріальної компенсації у сумі 61 436,43 грн. за неможливість володіння і користування в натурі житловим будинком та земельною ділянкою.

В обґрунтування доводів зазначила, що саме з вини нотаріуса ОСОБА_5 набула грошові кошти по вкладах в більшому розмірі, ніж становила її обов`язкова частка. Так, як ОСОБА_5 за життя не знала, що кошти отримані нею безпідставно, а тому відсотки нарахуванню не підлягають. Також, апелянт вказує, що грошові кошти відповідачка у спадок не отримувала, а тому вона не є особою, яка набула вказані грошові кошти. Крім того, апелянт вказує на недоведеність позивачкою того факту, що відповідачка чинить перешкоди позивачці у володінні та користуванні спірним майном.

ОСОБА_1 просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 2710,21 грн., та матеріальної компенсації у сумі 61 436,43 грн. за неможливість володіння і користування в натурі житловим будинком та земельною ділянкою.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених ними доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

ОСОБА_6 просив рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року залишити без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами та матеріальної компенсації за неможливість володіння і користування в натурі, у період з 03 червня 2018 року по 03 квітня 2021 року, 3/8 частками садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , та 3/8 частками земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована на АДРЕСА_1 скасовано та відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На вказану постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року представником ОСОБА_3 ОСОБА_6 була подана касаційна скарга.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року, постанову Дніпровського апеляційного сулу віл 14 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

04 січня 2023 року цивільна справа № 185/3014/21 надійшла до Дніпровського апеляційного суду (м. Дніпро).

Учасники справи у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та відзиву на неї підтримали та просили їх задовільнити.

Від третьої особи Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачка оскаржує рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 2 710,21 грн та про стягнення з відповідачки на користь позивачки компенсації у сумі 61 436,43 грн за неможливість володіння і користування і в натурі житловим будинком, а тому саме в ціни частині рішення буде здійснюватись апеляційний перегляд.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на нерухоме майно, яке складалося з часток квартири АДРЕСА_2 , частки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, розташованої на АДРЕСА_1 .

Також до складу спадщини ОСОБА_4 входили грошові кошти на загальну суму 49 223,95 грн., а саме: частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_3 і належав ОСОБА_4 на підставі договору №SAMDN7172 від 16 грудня 2010 року, з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 9656,89 грн.; частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_4 і належав ОСОБА_4 на підставі договору №SAMDNWFD501 від 07 вересня 2015 року, з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 53 500,67 грн; частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_5 і належав ОСОБА_4 на підставі договору №SAMDNWFD100 від 21 лютого 2017 року, з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 11 500 грн.; частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_6 і належав ОСОБА_4 на підставі договору №SAMDNWFD400 від 21 лютого 2017 року, з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 20000 грн.; частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на картковому рахунку № НОМЕР_7 і належав ОСОБА_4 , з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 736,95 грн.; частка грошового внеску, що знаходився у ПАТ КБ «ПриватБанк» на картковому рахунку № НОМЕР_8 і належав ОСОБА_4 , з усіма нарахованими до нього відсотками та грошовими виплатами, на загальну суму 3053,39 грн..

Згідно заповіту від 09 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 усе своє майно, а також майнові права заповідав позивачці.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_4 також мала дружина померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки на день смерті спадкодавця вона була пенсіонером за віком.

07 червня 2018 року, на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, посвідченої 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Білоножко А.Г. і зареєстрованої в реєстрі за номером №388, державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області була заведена Спадкова справа № 450/2018 до майна померлого ОСОБА_4 ..

30 березня 2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Калініній Н.І. було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-656, на частку квартири АДРЕСА_2 , тобто на частку спадкового майна ОСОБА_4 ..

Також, 30 березня 2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Калініній Н.І. було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за номером№ 1-658, на частку грошових внесків ОСОБА_4 , а саме на грошові кошти у сумі 24 611,98 грн., тобто на частку спадкового майна ОСОБА_4 ..

23 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шишовій О.М. було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-2562, на частку квартири АДРЕСА_2 , тобто на частку спадкового майна ОСОБА_4 ..

12 червня 2020 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шишовій О.М. було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-1056, на частку грошових внесків ОСОБА_4 , а саме на грошові кошти у сумі 24 611,98 грн., тобто на частку спадкового майна ОСОБА_4 ..

Отже, спадщина ОСОБА_4 , зокрема частка у квартирі і грошові кошти, була розподілена нотаріусом між спадкоємцями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 порівну, по частці кожному.

30 березня 2019 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Калініній Н.І. помилково було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-658, на частку спадкового майна ОСОБА_4 замість частки, тобто на грошові кошти у сумі 24 611,98 грн., замість 12305,99 грн..

Факт помилки допущеної під час розподілу спадщини ОСОБА_4 між спадкоємцями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 грудня 2019 року, винесеною державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

Також факт неправильного визначення розміру обов`язкової частки ОСОБА_5 у спадщині ОСОБА_4 встановлений Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року у цивільній справі № 185/11333/19, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, яким зокрема, визнане частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2019 року, видане ОСОБА_5 . Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстроване в реєстрі за номером № 1-656, в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на частку квартири АДРЕСА_2 . Вказаним судовим рішенням право власності на зазначену частку квартири АДРЕСА_2 було визнане за ОСОБА_3 , у порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4 ..

Таким чином, внаслідок вище вказаної нотаріальної помилки ОСОБА_5 отримала належні ОСОБА_3 , як спадкоємиці ОСОБА_4 за заповітом, грошові кошти у сумі 12305,99 грн..

Згідно вимог ч.ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Керуючись вказаними нормами права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 зобов`язана повернути ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у сумі 12305,99 грн..

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Про безпідставне отримання ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 12305,99 грн., тобто про порушення своїх прав, ОСОБА_3 дізналася 12 травня 2020 року з матеріалів цивільної справи № 185/11333/19, а саме після ознайомлення з витребуваними судом матеріалами Спадкової справи №450/2018 від 07 червня 2018 року до майна померлого ОСОБА_4 ..

09 червня 2020 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_5 , письмову вимогу про повернення безпідставно отриманих ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 12305,00 грн..

Вказана вимога була отримана ОСОБА_1 10 червня 2020 року.

Зазначені обставини підтверджуються Накладною до поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 773 від 09 червня 2020 року, Фіскальним чеком №0087987 від 09 червня 2020 року, Описом вкладення до поштового відправлення від 09 червня 2020 року, роздруківкою інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» стосовно поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення 773.

ОСОБА_1 не задовольнила вимогу ОСОБА_3 і не повернула їй безпідставно отримані ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 12305,00 грн..

13 січня 2021 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ніколаєнко Г.С., як спадкоємиці ОСОБА_5 , були видані: Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-18, на частку квартири АДРЕСА_2 (вартість зазначеного спадкового майна дорівнює 91300,00 грн.); Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-19, на часток житлового будинку АДРЕСА_1 (вартість зазначеного спадкового майна дорівнює 206406,00 грн.); Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за номером № 1-20, на часток земельної ділянки кадастровий номер:03:005:0206, площею 0,0927 га, яка розташована на АДРЕСА_1 (вартість зазначеного спадкового майна дорівнює 172277,15 грн.). Вказані обставини підтверджуються матеріалами Спадкової справи №631/2019 від 20 липня 2019 року до майна померлої ОСОБА_5 ..

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1281, ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови спадкоємців виконати вимогу кредитора суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Встановивши факт безпідставного набуття ОСОБА_5 грошових коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів у сумі 2710,21 грн. за користування у період з 30 березня 2019 року по 30 березня 2021 року грошовими коштами у сумі 12305,99 грн..

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановлено, що ОСОБА_1 кошти в сумі 12305,99 грн. у спадок не отримала, отже вона не є особою, яка набула вказані грошові кошти, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Також, апеляційний суд вважає хибним висновок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної компенсації за неможливість володіння та користування майном.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власницею часток садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , а також часток земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Власницею інших часток вказаних будинку і земельної ділянки є ОСОБА_1

28 жовтня 2020 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_1 заяву про забезпечення доступу власника до будинку і земельної ділянкита надання пропозицій щодо порядкуволодіння і користування майном, що є спільною частковою власністю. Вказана заява була отримана ОСОБА_1 31 жовтня 2020 року. Зазначені обставини підтверджуються Описом вкладення від 28 жовтня 2020 року, Накладною від 28 жовтня 2020 року і Фіскальним чеком № 0096946 від 28 жовтня 2020 року до поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 034 та роздруківкою інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» щодо вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 034. На вказану заяву ОСОБА_1 ОСОБА_3 відповіді не надала.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтями 316, 317, 321 ЦК України, встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належнимх та допустимих доказів того, що 06.12.2022 року ОСОБА_3 намагалася потрапити до будинку і земельної ділянки, які розташовані на АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 фізично перешкоджала їй у доступі на територію домоволодіння, внаслідок чого виник конфлікт, позивачкою ні до суду першої інстанції ні до апеляційної надано не було.

Встановивши вказані обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність того факту, що відповідачка перешкоджає ОСОБА_3 в реалізації її права на користування своєю власністю, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної компенсації за неможливість володіти і користуватися частками садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 і частками земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення цих позовних вимог.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Законність рішення в частині визнання частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 березня 2019 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 безпідставно отриманих ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 12305,99 грн., - колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1488,60 грн..

Керуючись статтями 367,374,376,381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами та матеріальної компенсації за неможливість володіння і користування в натурі, у період з 03 червня 2018 року по 03 квітня 2021 року, 3/8 частками садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , та 3/8 частками земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована на АДРЕСА_1 скасувати.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 2710 гривень 21 копійка та матеріальної компенсації у сумі 61436 гривень 43 копійки за неможливість володіння і користування в натурі, у період з 03 червня 2018 року по 03 квітня 2021 року, 3/8 частками садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 , та 3/8 частками земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0206, площею 0,0927 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована на АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи