Провадження №2/523/1502/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою у якій просить встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1991 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що з 1991 р. по 2007 рік ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 проживали у місті Львів у спільній квартирі АДРЕСА_2 . В подальшому, позивач разом з ОСОБА_3 придбали квартиру у АДРЕСА_3 ) де й проживали по день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати, пов`язані були спільним побутом. Договір купівлі-продажу квартири був укладений померлим ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина яка складається з квартири АДРЕСА_1 . 15.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини, але в одержані свідоцтва йому було відмовлено на тій підставі, що він не є спадкоємцем за законом, так як не підтверджений факт родинних відносин, чи відносин з померлим. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Додатково ОСОБА_1 пояснив, що дійсно він з ОСОБА_3 у 2007 році переїхали зі Львова в місто Одесу, зокрема в квартиру АДРЕСА_1 , де вони спільно проживали по день смерті ОСОБА_3 . Позивач зазначив, що ОСОБА_3 не працював, оскільки був хворий та потребував постійного догляду, який він надавав. Натомість, він постійно працював в Одеському відділенні Укрпошти, оплачував комунальні послуги, купував продукти, між ними був спільний побут, взаємні права та обов`язки. Після смерті він продовжує проживати в квартирі, іншого житла у нього не має.

В призначене судове засідання на 14.03.2023р. позивач та представник не з`явились. В матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_4 про слухання справи у їх відсуніть.

Відповідач по справі ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи належним чином. 09.01.2023 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву у якому вона вважає, що в задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, зазначає що вона є родичкою померлого ОСОБА_3 , а тому після смерті останнього звернулась 27.07.2022р. до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про прийняття спадщини за законом. Так, відповідач зазначає, що ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 , де проживав з ОСОБА_1 , проте сам факт перебування у незареєстрованих відносинах без ведення спільного господарства, не є підставою для визнання права власності на майно.

Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, допитавши свідків, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Згідно представлених документів ОСОБА_3 на час смерті, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Заботкіною Т.Ю., реєстровий номер 5-1647.

З витребуваної судом копії спадкової справи № 841/2021 до майна ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , убачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом 16.05.2021р. звернувся ОСОБА_1 .

Також із заявою про прийняття спадщини за законом 27.07.2022року звернулась ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ігнатенко М.М. від 29.07.2022р. було відмолено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку із ненаданням документів, які б підтверджували родинні стосунки ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ігнатенко М.М. від 02.08.2022р. було відмолено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку із ненаданням документів, які б підтверджували родинні стосунки ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 .

Інших спадкоємців ані за заповітом, ані за законом матеріали спадкової справи не містять.

Предметом розгляду справи є встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення якого необхідно позивачу, для оформлення спадкових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Як було встановлено судом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Львів, був зареєстрований з 25.07.2007 року в квартирі АДРЕСА_1 (згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Франківським РВ УМВС України в Львівський області від 25.10.1996р.).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 01.12.1995р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець міста Львів, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

При постановленні рішення у справі, суд з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 , вважає за необхідне наголосити, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

З огляду на те що, місце реєстрації спадкоємця та спадкодавця є відмінними один від одного, проте відсутність такої реєстрації не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, судом були з`ясовані наступні обставини.

Так, згідно листа від 19.02.2014 року, направленого директором «Терра Ком» на ім`я ОСОБА_1 , щодо виконання геодезичних та землевпорядних робіт по розробці землевпорядної документації та оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , листування відбувалось за фактичною адресою проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

06.09.2021р. ОСОБА_1 було підписано заяву -договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку, де позивачем вказано адресу своєї реєстрації: АДРЕСА_4 адреса проживання: АДРЕСА_3 .

05.02.2018р. ДУ «Одеська міська лікарня ветеринарної медицини» листом №33 повідомила ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ), про те, що його звернення не є в компетенції лікарні.

За місцем свого проживання АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було укладено декларацію № 0001-5ТНЕ-М3АО із сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18»ОМР .

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 03.02.2009р. прийнятий на роботу до Центру поштового зв`язку №1 ОД УДППЗ «Укрпошта» на посаду листоноша.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 показали, що булі знайомі з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2007р., які проживали разом та вели спільне господарство. Свідок ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_1 є її колегою по роботі. З 2007року ОСОБА_1 працює у відділенні№1 Укрпошти. ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , утримував та доглядав за ним, оскільки ОСОБА_3 за станом свого здоров`я не міг працювати. При ознайомленні з фотознімками наданими позивачем, показали що на знімках дійсно зображений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Таким чином, дослідженні судом документи переписки, медична документація, банківські договори, які підтверджені показами свідків свідчать, що позивач проживав та працював в місті Одеса та визначав адресу свого проживання, як АДРЕСА_3 .

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , з 20 травня 2007 року (дана укладання договору купівлі продажу квартири) по 01 липня 2021 року, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що зі сторони ОСОБА_2 не спростовані обставини встановлені судом та не доведено наявність родинних зав`язків між нею та ОСОБА_3 , а тому доводи викладені у відзиві є безпідставні та на увагу не заслуговують.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, то слід заначити наступне.

Як убачається з постанови державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ігнатенко М.М. від 02.08.2022р. ОСОБА_1 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку із ненаданням документів, які б підтверджували родинні стосунки ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені вище обставини позивач вважає, що позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку, а відтак має право на захист своїх прав в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вказані вище норми, слід дійти висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, такі перешкоди є непереборними, які неможливо усунути не інакше, як в судовому поряду. При цьому, суд наголошує, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

Підстава, за якою ОСОБА_1 було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, усунуто даним рішенням суду. Відтак, він не позбавлений права в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкову квартиру, в порядку спадкування за законом є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 травня 2007 року по 01 липня 2021 року.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 березня 2023р.

Суддя