Справа № 274/3122/22 Провадження № 2/0274/266/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2023 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Лободи В.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката Лукашука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просить:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 11061,54 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, де у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.12.2011 шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виховання та утримання сина, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

07.02.2019 судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області було визначено: стягнути з боржника - ОСОБА_2 на користь стягувача - ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2019 і до 22.08.2023.

З самого народження сина, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує дитину необхідним харчуванням, лікування, медичним оглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання сина; відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої органом виконавчої служби, заборгованість ОСОБА_2 , зі сплати аліментів станом 01.06.2021 складає 45301,27 грн. На прохання позивача надати матеріальну допомогу, тобто сплатити аліменти, останній не реагував, ображав позивача.

Останніх п`ять років, батько дитини не виявляє бажання бачити сина, за роки його навчання, шкільним життям не цікавився, в школу не телефонував, батьківські збори не відвідував.

Позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав, у зв`язку з нехтуванням відповідачем батьківськими обов`язками відносно дитини.

Окрім того, зважаючи на те, що відповідач прострочив сплату аліментів, призначених на користь позивача, на утримання сина - ОСОБА_3 , внаслідок чого утворилася заборгованість неустойка (пеня) в сумі: 11061,54 грн, позивач вважає за необхідне стягнути її з відповідача.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 10.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

27.09.2022 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.11.2022 закрито проведення підготовчого судового засідання, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 24.01.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням позивача.

Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Неодноразові неявки відповідача в судові засідання, ігнорування судових викликів, на переконання суду, свідчить про його байдуже ставлення до результатів справи.

Представник третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про дату, час і місце судового засідання повідомлялявся, причини неявки не повідомив.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання.

Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб.

Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість насамперед для інтересів дитини, розумні строки розгляду.

У судовому засіданні 17.02.2023 позивач та її представник позов підтримали з викладених в позовній заяві обставин, просили його задовольнит з підстав, наведених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечували.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи.

При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін).

Згідно зі ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.12.2011, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконкомом Великоп`ятигірської сільської ради Бердичівського району, актовий запис № 2, розірвано.

Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 07.02.2019 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2019 і до 22.08.2023.

Довідкою, виданою спеціалізованою загальноосвітньою школою з поглибленим вивченням іноземних мов І-ІІІ ступенів №1 ім. Т.Г. Шевченка м. Бердичева Житомирської області за №01-15/71 від 21.02.2022 підтверджується, що мати ОСОБА_7 , займалася вихованням сина, цікавилася шкільним життям, приймала участь у справах школи, класу, спілкувалася з класним керівником, відвідувала батьківські збори. Батько, ОСОБА_2 , за роки навчання сина не цікавився його шкільним життям, у школу не телефонував, на батьківські збори не приходив.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, від 22.09.2022 за №02.2-06/1495 визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У Висновку зазначено, зокрема, що службою у справах дітей Райгородоцької сільської ради Житомирської області за дорученням виконавчого комітету Бердичівської міської ради, 12.09.2022 здійснено виїзд за адресою, де проживає на даний момент батько неповнолітнього сина та з`ясовано, що ОСОБА_8 з сином не спілкувався давно, аліменти сплачує не регулярно, не заперечує у позбавленні його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що знає родину вже 16 років, їй відомо, що батько дитиною ніколи не цікавився і не цікавиться, з сином не спілкується, матеріально не допомагає.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 17.02.2023 зазначила, що дружить з позивачем близько восьми років, та їй відомо, що у позивача є син. Батько дитини за всі роки, що вона знає позивача, будь-яким чином життям сина не цікавиться, не приходить, не телефонує, не спілкується іншим чином з сином.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дитини, матеріально дитину не утримує, життям дитини не цікавиться, з дитиною не спілкується та не проживає.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про неї, самоусунувся від утримання та виховання дитини на даний час з дитиною не спілкуються.

Доказів, які б спростовували доводи позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

Також, судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.06.2022 за №9/58663026, виданої Бердичівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, заборгованість по аліментах з ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 01.06.2022 складає 45301,27 грн.

За розрахунками позивача за період з січня 2019 по травень 2022 сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 11061,54 грн.

Наданий позивачем розрахунок пені відповідачем не спростовується, доказів які б спростували твердження позивача про наявність заборгованості по сплаті аліментів відповідачем не надано. Судом не встановлено обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу сплачувати своєчасно аліменти на утримання дитини. Відповідач є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я або інші обставини, які б могли вплинути на можливість відповідача сплачувати аліменти у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин судом виявлено порушене право позивача з отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яке підлягає захисту. Вказане є підставою для стягнення з відповідача (боржника) пені за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 01.01.2019 по 31.05.2022 у розмірі 11061,54 грн.

V. Розподіл судових витрат

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, судовий збір у розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 992,40 грн судового збору сплаченого за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 11061,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, площа Центральна,1, м. Бердичів, Житомирська область, 13300, .

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА