ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/221/22

Головуючий у першій інстанції - Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/277/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Парафіївська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області як орган опіки та піклування, Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року (місце ухвалення - м. Ічня, дата складання повного рішення 28.10.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації батька,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обгрунтування позову посилалась на те, що сторони з 2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, стягнення аліментів на дитину та дружину вирішуються в судовому порядку. Позивачка зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу і до введення воєнного стану вони проживали в с. Софіївка Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, але з початком воєнного стану тимчасово перебували за адресою реєстрації чоловіка в с. Іваниця Прилуцького району Чернігівської області.

У позові позивачка посилається, що оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, вона планує проживати з сином у будинку своєї сестри у АДРЕСА_1 , котрий має належні умови для проживання, проте відповідач категорично проти, чинить перешкоди та не дозволяє переїхати з сином до Дніпропетровської області на підставі чого виник спір щодо місця проживання спільного сина та дійти згоди сторони не можуть.

На підставі викладеного ОСОБА_1 у позові просить визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З зустрічною позовною заявою звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації батька. Вважає, що місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , буде якнайкраще відповідати безпечному та належному його розвитку. З вересня 2021 року дитина відвідує дитячий садочок «Сонечко» де працює його бабуся вихователем, що свідчить про належну увагу та участь у його вихованні. Будинок за вказаною адресою належить на праві власності матері позивача за зустрічним позовом та має належні умови для проживання, а переїзд в інше місце може боляче відобразитися на психічному стані дитини. ОСОБА_2 посилається, що для проживання дитини за вказаною адресою створені всі належні умови, на підставі чого в зустрічному позові просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2020 року народження за місцем реєстрації батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ічнянського районного суду від 24.10.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено повністю.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання стягнення судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації батька відмовлено.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку, при цьому судом враховано інтереси малолітньої дитини, її вік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновки органів опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом матір`ю, судом першої інстанції також враховано, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю, отже відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 - адвокат Карпенко В.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ічнянського районного суду від 24.10.2022 повністю, та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов батька дитини ОСОБА_2 , а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт посилається, що в порушення процесуального права суд першої інстанції не зняв з розгляду справу призначену на 24.10.2022 на 14-00 годин у зв`язку з тривогою, а розпочав судове засідання тільки після 15-00 години. При цьому представником апелянта було подано клопотання про відкладення даного судового засідання на іншу дату, проте суд не відклав розгляд справи чим позбавив сторону на участь у дослідженні доказів та доповненні судового слідства, знехтував рекомендаціями Ради суддів України від 02.03.2022, а саме п. 5, згідно якого справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що в порушення норм статей 10, 13, 45 ЦПК України, ч.2 ст. 171 СК України, Конвенції про права дитини, не врахування судом постанови КЦС ВС від 01.04.2020 у справі № 234/19213/17, провадження № 61-16113св19, від 27.05.2020 у справі № 511/2786/16-ц, провадження № 61-39715св18 при вирішенні спору місцевим судом не враховано якнайкращі інтереси дитини, не з`ясовано можливості з`ясування особистої думки дитини.

Суд задовольняючи первісний позов матері не вислухав та не допитав саму дитину незважаючи на її вік, не врахував його ставлення до батьків, не запитав його бажання, не встановив психологічний стан дитини на час розгляду справи, його відношення до бабусі разом з батьком та ставленні їх до нього, умови проживання.

У скарзі заявник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив докази подані через систему «Електронний суд», а саме представником ОСОБА_2 04.08.2022 було подано клопотання про долучення, в якості доказів, документів та відеофіксації поведінки матері 16.07.2022, з яких суд дослідив тільки документи та фотоскріни, а відеодокази не дослідив, чим фактично неповно з`ясовано обставини по справі та позбавлено можливість відповідача ОСОБА_2 довести перед судом підстави зустрічного позову та переконливість поданих доказів.

В обгрунутування неповноти з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, апелянт посилається на те, що судом не з`ясовано в чому полягає потреба визначати місце проживання дитини з матір`ю за іншою адресою ніж там де мати проживає. Не з`ясовано чому позивач маючи наявне житло не може в ньому проживати та з яких причин це відбувається. Крім того, матір дитини не має самостійного заробітку, натомість батько дитини надав довідку про доходи його матері ОСОБА_5 , яка працює у садочку.

Під час розгляду справи суд розглянув зустрічний позов батька дитини без письмового висновку органів опіки та піклування, що є порушенням ч. 5 ст. 19 СК України.

За доводами скарги визначене місце проживання дитини з матір`ю в с. Новоіванівка Криворізького району Дніпропетровської області є небезпечним, оскільки як зазначала сторона апелянта в суді першої інстанції визначене місце проживання дитини розташовано в Дніпропетрівській області на відстані 1 км від м. Кривий ріг в якому кількість населення становила 399 осіб та безпосередньо в даному населеному пункті відсутній дитячий дошкільний заклад. Крім того, по Кривому Рогу були завдані ракетні удари російською федерацією, що ставить під загрозу та небезпеку життя дитини, а відстань до лінії фронту від села Новоіванівка становить менше 70 км.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Сакун І.А. просить рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24.10.2022 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В обгрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Спростовуючи доводи апеляційної скарги заявник у відзиві посилається, що в судове засідання призначене на 24.10.2022 сторони з`явилися, а неявка представника в судове засідання не є підставою для відкладення. Щодо не дослідження судом відеозапису зазначає, що такий доказ є недопустимим, оскільки апеляційна скарга не містить інформацію про згоду ОСОБА_1 на зняття її на відео. Щодо проживання матері дитини за місцем реєстрації в с. Іваниця, на думку заявника, такі доводи апеляційної скарги зводяться до визначення місця проживання не лише дитини, а й матері, що не передбачено чинним законодавством та свідчить про втручання в особисті права ОСОБА_1 . Надуманими та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи є доводи скарги щодо неотримання судом висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки Парафіївською селищною радою, як органом опіки та піклування надано суду висновок про недоцільність проживання дитини з батьком, натомість Глеюватська сільська рада, як орган опіки та піклування, повторно підтвердила, що вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Щодо небезпечності визначеного судом місця проживання дитини з матір`ю апелянтом не враховано, що визначене місце проживання знаходиться на відстані 32 км від районного центру, має населення 2 398 осіб, доказів про те, що неподалік від нього дійсно ведуться бойові дії апелянтом не надано, а відсутність дитячого дошкільного закладу спростовує довідкою комунального закладу «Глеюватський комбінований заклад дошкільної освіти (ясла-сад) «Веселка» Глеюватської сільської ради. Заявник вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення прийнято з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, без порушень норм матеріального та процесуального права, з урахуванням практики Верховного та Європейського Судів.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзиви на апеляційну скаргу від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 8).

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 67-72 т. 2).

Позивачка разом із дитиною зареєстрована по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 6, 9).

Із копії довідки відділу освіти, молоді, спорту культури та туризму Глеюватської сільської ради Комунального закладу «Глеюватський комбінований заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» Глеюватської сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує Комунальний заклад «Глеюватський комбінований заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» (т. 1 а.с. 96).

Малолітній ОСОБА_3 отримує первинну медичну допомогу у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Святошинського району м. Києва з 15.06.2020, що підтверджується копією декларації № 0001-2РН5-1800, законним представником якого в ній зазначена ОСОБА_1 (т.1 а.с. 141).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.05.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання знаходяться у задовільному стані, в будинку зроблено ремонт, прибрано, речі охайні, комунальні зручності наявні, кімната для проживання дитини ОСОБА_3 облаштована належним чином. Для дитини придбано ліжко, постільна білизна, одяг, памперси, ходунці, іграшки, речі першої необхідності. У родині панує здоровий мікроклімат (т. 1 а.с. 99).

Із характеристики, виданої ФОП ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що остання, працюючи на посаді касира з 08.11.2021 по 23.02.2022 зарекомендувала себе як відповідальний, чесний, сумлінний, компетентний, уважний, заінтересований у роботі працівник. З колегами та клієнтами спілкується ввічливо та підтримує дружні стосунки. Працює старанно та відповідально підходить до виконання своїх обов`язків. Не порушувала правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. У підприємця користується довірою та повагою (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 30.06.2022 на ім`я ОСОБА_1 , остання зареєстрована в АДРЕСА_3 разом із сином ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_8 . За період проживання ОСОБА_1 на території Іваницького старостинського округу зарекомендувала себе з позитивної сторони, на даний час перебуває у декретній відпустці, займається вихованням сина. Зі слів сусідів має спокійний та врівноважений характер, підтримує добрі стосунки з батьками та родиною. Серед односельчан користується повагою. Правил поведінки у громадських місцях не порушувала. Виховувалася в дружній багатодітній сім`ї. Скарги та компрометуючі матеріали стосовно неї до Іваницького старостинського округу не надходили (т. 1 а.с. 139).

Відповідно до довідок, виданих КНП «Ічнянська міська лікарня» Ічнянської міської ради, ОСОБА_1 , 1999 р.н. на обліку в психоневрологічному та в наркологічному кабінетах не перебувала та за медичною допомогою не зверталася (т. 1 а.с. 13, 14).

Висновком Парафіївської селищної ради від 12.07.2022 про визначення місця проживання дитини визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 83-84).

Висновком Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.07.2022 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 8), що також підтверджено і листом Глеюватської сільської ради від 19.09.2022 остання вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю (т. 2 а.с. 136).

Висновком Парафіївської селищної ради від 15.09.2022 про визначення місця проживання дитини прийнято рішення про недоцільність проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 129-130).

Відповідно до заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наданої Глеюватському сільському голові Сергієнко Ю.О. , остання надає згоду на проживання своїй рідній сестрі ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 92, 93, 94, 100).

Згідно акту обстеження умов проживання від 11.05.2022, складеного начальником ССД Парафіївської селищної ради Андрусенко В.В., старостою с. Мірошниченко В.І. , на підставі усного звернення ОСОБА_2 з метою умов проживання його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеного в АДРЕСА_2 вбачається, що будинок газифікований, є водопостачання, ванна кімната, туалет. Умови проживання дуже добрі, в будинку чисто, прибрано, речі складені. Продуктами харчування сім`я повністю забезпечена, для дитини створені всі необхідні умови, має окреме ліжко, шафа для одягу, іграшки. Стосунки у сім`ї доброзичливі, у вільний час члени родини увагу приділяють дитині. Для проживання, виховання та розвитку дитини створені належні умови (т. 1 а.с. 48).

Відповідно листа КНП «Ічнянська міська лікарня» Ічнянської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на обліку у лікаря-наркогола та лікаря-психіатра не знаходиться (т. 2 а.с. 48).

Відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області 11.05.2022 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований в АДРЕСА_2 . За період проживання на території Іваницького старостинського округу зарекомендував себе з позитивної сторони, має багато друзів, користується повагою серед них. Правил поведінки в громадських місцях не порушував. Скарг та компрометуючих матеріалів стосовно нього до Іваницького старостинського округу не надходило (т. 1 а.с. 48).

Відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області 11.05.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 . За період проживання на території Іваницького старостинського округу зарекомендував себе з позитивної сторони, за свідченням сусідів працьовитий, товариський, ввічливий. Правил поведінки в громадських місцях не порушував. Скарг та компрометуючих матеріалів стосовно нього до Іваницького старостинського округу не надходило (т.1 а.с. 49).

Судом встановлено про існування між сторонами неприязних стосунків про що свідчать неодноразові звернення позивачки до правоохоронних органів, що вбачається з наступного.

17.07.2022 за заявою ОСОБА_1 відкрите кримінальне провадження по факту нанесення їй тілесних ушкоджень 16.07.2022 (т. 1 а.с. 173), а 18.08.2022 за заявою ОСОБА_1 відкрите кримінальне провадження по факту внесення завідуючою ДНЗ «Сонечко» недостовірних відомостей до довідки про відвідування садка малолітнім сином ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 17).

Відповідно до листів, адресованих Парафіївському селищному голові 09.07.2022 ОСОБА_1 , остання просила допомогти забезпечити безперешкодні умови виїзду їй та дитині, так як проживання разом із чоловіком та його матір`ю є неможливим через застосування до неї та її дитини морального, фізичного та економічного насилля та вжити заходів щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від проявів такого насилля (т. 2 а.с. 13 - на звороті, а.с. 14).

Листом від 02.08.2022 у відповідь на звернення Парафіївською селищною радою було повідомлено ОСОБА_1 про те, що 02.08.2022 було здійснено виїзд мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознаками статі Парафіївської селищної ради за місцем проживання батька дитини та його матері. Проведено бесіду з батьком дитини під час якої він повідомив, що дозволяє спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 лише у нього вдома та в його присутності (т. 2 а.с. 13).

Також листом від 04.08.2022 Парафіївська селищна рада повідомила, що на звернення ОСОБА_1 виїжджала мобільна бригада за місцем проживання батька дитини та його матері. Проведено бесіду з батьком дитини під час якої він повідомив, що дозволяє спілкування ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 лише у нього вдома та в його присутності. Про даний факт було повідомлено Прилуцький РВП ГУНП в Чернігівській області та регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Чернігівській області (т. 2 а.с. 12).

Листом Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 01.08.2022, адресованим ОСОБА_5 зазначено, що її повідомлення про виникнення конфлікту між нею та невісткою після чого зник планшет, розглянуто. За вказаним фактом було проведено перевірку, в ході якої було встановлено, що у даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. Дане рішення вона може оскаржити до органу або посадової особи вищого рівня або до суду (т. 1 а.с. 218).

На запит адвоката Карпенка В. Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області 08.08.2022 надана відповідь про те, що за період з 01.03.2022 по 01.08.2022 зареєстровано наступні звернення ОСОБА_5 : ЄО 7448 від 16.07.2022 з приводу того, що невістка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння намагається забрати дитину. Матеріали було розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» та списано довідкою № 2486 від 01.08.2022; ЄО 7453 від 16.07.2022 з приводу вчинення протиправних дій з боку родичів невістки. Матеріали було розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» та списано довідкою № 2486 від 01.08.2022; ЄО 7469 від 17.07.2022 з приводу виникнення конфлікту з ОСОБА_1 . Матеріали було розглянуто відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян» та списано довідкою № 2486 від 01.08.2022. Про результати розгляду вказаних фактів заявниці було надіслано відповіді (т. 1 а.с. 222).

Як убачається з копії заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.07.2022, остання зазначила, що 16.07.2022 приблизно о 22-00 год за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено зникнення планшета з її кімнати. Два брати її невістки прийшли до неї додому приблизно о 22-15 год та погрожували їй та її сину фізичною розправою та виражалися нецензурною лайкою (т. 2 а.с. 57), про що вона також зазначила у своїх письмових поясненнях (т. 2 а.с. 59), відповідно до чого були складені рапорти поліцейських (т. 2 а.с. 60, 61, 62).

Відповідно до рапорту від 17.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою про те, що її чоловік не пускає до дитини (т. 2 а.с. 63).

Відповідно до рапорту від 26.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою з приводу конфлікту з чоловіком, який виганяє її з дому (т. 2 а.с. 97).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку, при цьому судом враховано інтереси малолітньої дитини, її вік, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновки органів опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, відсутність виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини разом матір`ю, судом першої інстанції також враховано, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде більш сприятливим для дитини, ніж визначення місця проживання дитини з матір`ю, отже відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом статей 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, за адресою - АДРЕСА_3 зреєстрована ОСОБА_1 разом з дитиною, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за іншою адресою - АДРЕСА_2 , де на момент розгляду справи фактично проживає і дитина.

При вирішенні справи місцевим судом правильно враховані висновки Парафіївської селищної ради від 12.07.2022 та Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.07.2022 згідно яких визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матірю ОСОБА_1 , та висновок Парафіївської селищної ради від 15.09.2022 згідно якого прийнято рішення про недоцільність проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З врахуванням викладеного спростованими є доводи апеляційної скарги про те, що встановлені обставини справи є необґрунтованими, оскільки місцевим судом отримані та досліджені належним чином висновки про визначення місця проживання дитини, яким надана правильна правова оцінка, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального законодавства щодо перенесення розгляду справи.

Судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

При вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, в якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога» суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини. Водночас обов`язком суду є сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді. Суд має виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

До початку розгляду справи призначеної на 24.10.2022 на 14-00 годин представником ОСОБА_2 - адвокатом Карпенко В.К. було подано клопотання про перенесення розгляду справи, в якому останній просив призначене підготовче судове засідання призначене на 24.10.2022 відкласти на іншу дату у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою та його зайнятістю в іншому процесі на 16-00 годин (а.с. 179 т. 2), проте з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи 24.10.2022, яке розпочалося о 14-58 годин в судовому засіданні був присутній ОСОБА_2 , який надавав свої пояснення по суті справи, доказів на підтвердження поважності причин не прибуття представником не надано, з наведеного вбачається, що судом дотримано процесуальних гарантій участі сторони в судовому процесі.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи, що визначене місце проживання дитини з матір`ю в с. Новоіванівка Криворізького району Дніпропетровської області є небезпечним, оскільки обставини не доведені належними і допустимими доказами з врахуванням наданих довідок та висновків Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Посилання апелянта як на підставу для скасування судового рішення про те, що в порушення норм статей 10, 13, 45 ЦПК України, ч.2 ст. 171 СК України, Конвенції про права дитини, не врахування судом постанови КЦС ВС від 01.04.2020 у справі № 234/19213/17, провадження № 61-16113св19, від 27.05.2020 у справі № 511/2786/16-ц, провадження № 61-39715св18 при вирішенні спору місцевим судом не враховано якнайкращі інтереси дитини, не з`ясовано можливості вислуховування особистої думки дитини, суд не допитав саму дитину незважаючи на її вік, не врахував його ставлення до батьків, не запитав його бажання, не встановив психологічний стан дитини на час розгляду справи, його відношення до бабусі разом з батьком та ставленні їх до нього, умови проживання, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки є довільним тлумаченням норм чинного законодавства заявником.

Сімейний кодекс України (ст. 171), Закон України «Про охорону дитинства (ст. 9), Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року та інші нормативно-правові акти гарантують дитині право бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх.

Як вбачається дитині, яку просив допитати апелянт, два роки ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), отже доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції думки дитини щодо її місця проживання є непереконливими з огляду на малолітній вік дитини, а також наявності конфлікту між батьками щодо визначення місця її проживання.

Крім того, відповідно до ч. 1,2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Таким чином, із досягненням десятирічного віку в дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції посилання апелянта на не дослідження судом доказів поданих через систему «Електронний суд» 04.08.2022, а саме відеофіксації поведінки матері 16.07.2022, оскільки як вже встановлено як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, що між сторонами існують неприязні стосунки про що свідчать неодноразові звернення до правоохоронних органів.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ( рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції (995-004) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п.78).

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.11.2020 у справі № 487/7241/18 та положення ст. 171 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні місця проживання дитини думка самої дитини не є абсолютною для суду і залежить від конкретних обставин справи і рішення повинно відповідати «якнайкращим інтересам дитини.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянтом не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачкою або її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, негативний вплив на виховання дитини або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю суперечить інтересам дитини, натомість проживання дитини з батьком буде для дитини кращим з тих чи інших підстав. Всі заперечення ОСОБА_2 ґрунтуються виключно на його твердженні, що дитині буде краще з ним, оскільки він має у власності будинок.

Апеляційним судом враховується, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають та проживають за різними адресами, обоє не працевлаштовані, мати відвідує дитину за місцем проживання батька, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який підлягає вирішенню виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, рішення у справі має відповідати інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини та забезпечення надалі можливості її всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення місця проживання малолітьої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини.

При розгляді справи ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити її інтересам, не встановлено.

При цьому, визначення проживання дитини з позивачкою не може розцінюватися як її розлучення з батьком, який має такі ж права, що і мати, та має здійснювати обов`язки щодо виховання та розвитку дитини на рівні з позивачкою.

Батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з нею, турботу та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Враховуючи, що виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на виховання дитини судом не встановлено, колегія суддів вважає правильни висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зазначення адреси місця проживання дитини з матір`ю по АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина.

Відповідно до ст. 161 СК України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання.

Таким чином, з урахуванням викладеного та встановлених судом обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення зміні, шляхом виключення з резолютивної частини посилання на визначення місця проживання дитини разом з матір`ю за конкретною адресою є безпідставними на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2022 року змінити, виключивши з абзацу 2 резолютивної частини наступні слова: «за адресою: АДРЕСА_1 ».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.02.2023.

Головуючий Судді :