Номер провадження: 22-ц/813/1912/23
Справа № 501/2603/20
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

20.05.2018р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за місцем проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , в ході розмови раптово виник конфлікт на побутовому ґрунті. В ході конфлікту, ОСОБА_1 з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, схопив в праву руку кухонний ніж з дерев`яною рукояткою та наніс 19 ударів ножем, ОСОБА_2 в область шиї, обличчя, лівого плечового поясу, лівої надлопаткової області, правого плеча, правого передпліччя, лівої кисті та третього пальця правої кисті, в результаті яких ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження, з якими останній був доставлений до реанімаційного відділення державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті» МОЗ України (КНП «Чорноморська лікарня»).

Він витратив на своє лікування 59849,06 грн.

Окрім того, позивача за наслідками отриманих тілесних ушкоджень за рішенням МСЕК , визнано інвалідом першої групи та встановлено, що стійка втрата працездатності становить 60 відсотків.

Внаслідок отриманих 20.05.2018р. тілесних ушкоджень, позивач втратив працездатність а тому вважає, що саме з цієї дати слід рахувати розмір доходу, який був втрачений через отримання тілесних ушкоджень.

Позивач, зазначає, що на момент отриманих від відповідача тілесних ушкоджень він не працював. За останнім місцем роботи в ТОВ «ШАТЛ КОМЕРС» його середньомісячний заробіток складав 3000,0 грн.., тобто середньомісячний заробіток до звільнення є меншим аніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати а тому при визначенні доходу втраченого внаслідок ушкодження здоров`я необхідно виходити з піти кратного розміру мінімальної заробітної плати, що становить з 20.05.2018р. -554526,19 грн.

Також вважає, що з відповідача підлягає стягненню розмір втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробіток щомісячно в сумі яка дорівнює 60 відсотків п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день платежу.

Окрім того, злочинними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода у розмірі 500000,0 грн. Він був позбавлений можливості жити повноцінним життям, змушений постійно лікуватися не може вільно пересуватися без палиці, постійно відчуває сильний фізичний біль.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2021 року задоволено повністю позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 59849,06 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 500 000 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності за період з 20 травня 2018 року по день ухвалення рішення по даній справі, тобто по 08 вересня 2021 року, в розмірі 554 526,19 грн. Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності, щомісячно по 60% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день платежу, починаючи з дня ухвалення рішення по даній справі, тобто з 08 вересня 2021 року і до відновлення працездатності ОСОБА_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 11350 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не сповістив його про розгляд справи.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 15 лютого 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Громік Р.Д. перебував у відпустці з 27 лютого по 03 березня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2023 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Попадюк І.М. від 27.02.2020 р. було закрито кримінальне провадження №0000466 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (згідно висновків судово-психіатричних експертиз ОСОБА_3 в період вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не був осудним) (а.а.10-16).

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 травня 2018 року відповідач ОСОБА_1 з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_2 наніс 19 ударів ножем в область шиї, обличчя, лівого плечового поясу, лівої надлопаткової області, правового плеча, правого передпліччя, лівої кисті та третього пальця правої кисті.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №270 від 20.05.2019р., отримане потерпілим колоте-різане поранення шиї, яке проникало у канал шийного відділу хребта з крайовим переломом дужки 7-го шийного хребця та ушкодженням спинного мозку, за ознаками небезпеки для життя та розладу здоров`я поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (60 відсотків).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи було встановлено, що ОСОБА_1 в момент вчинення діяння не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Рішення про закриття кримінального провадження обґрунтоване ч. 2 ст. 19 КК України, відповідно до якої не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. (а.с. 10 16).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 421, на яку міститься посилання в постанові, психічний стан ОСОБА_1 , який позбавив його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними був викликаний внаслідок сполученого вживання амфетаміну, алкоголю та інших психоактивних речовин (анаболічні стероїди) (а.с. 15). Тобто ОСОБА_1 сам довів себе до стану, в якому він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в результаті вживання алкоголю та психоактивних речовин.

Характер та ступень тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих позивачем були встановлені висновком судово-медичної експертизи № 270 від 20.03.2019р. (а.с. 17 29)

Понесені позивачем витрати на лікування в сумі 59849,06 грн. підтверджені відповідними накладними та фіскальними чеками (а.с. 46 65).

Частиною 1 ст.1186 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 сам довів себе до стану, в якому не усвідомлював значення своїх дій, внаслідок вживання спиртних напоїв та наркотичних засобів, то завдана ним шкода дійсно відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 59849,06 грн., що складається з витрат потерпілого на лікування.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 1 ст.1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою відповідача позивачу були завдані душевні страждання, що пов`язані з позбавленням можливості жити повноцінним життям, змушений постійно лікуватися, відчуває сильний фізичний біль, не може вільно пересуватися без палиці, раніше доводилося користуватися інвалідною коляскою, стійками, милицями. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач відчував і продовжує відчувати сильний фізичний біль та моральні страждання, які на даний час тривають. Повністю відновити попередній стан здоров`я позивач не в змозі, потребує значних коштів на придбання ліків та реабілітацію у відповідних закладах, але достатньої матеріальної допомоги відповідач йому не надає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в розмірі 500 000 грн.

Відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_2 встановлена перша «А» група інвалідності (а.с. 66).

Висновком судово-медичної експертизи від 14.12.2020р. встановлено, що причиною інвалідності стали тілесні ушкодження, завдані потерпілому, а саме поранення, що проникає у канал шийного відділу хребта з крайовим переломом дужки 7-го шийного хребця та ушкодженням спинного мозку (а.с. 107 130).

Висновком експерта №270 (а.с.17-39) було встановлено, що внаслідок колото-різаного поранення ший, втрата загальної працездатності позивача становить 60% постійної втрати загальної працездатності.

Згідно із даним копії трудової книжки позивача, останній запис датований 04.12.2015 р. (а.с. 68 75), тобто він не працював на момент ушкодження здоров`я.

Дохід позивача за останнім місцем роботи в період з 10.11.2015 р. по 05.12.2015 р. склав 2347,83 грн. (а.с. 45).

Частина 1 ст.1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Абз. 3 ч. 3 ст. 1197 ЦК України передбачає, що якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

На момент завдання шкоди потерпілий не працював, а його заробітна плата за останнім місцем роботи була меншою від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а тому на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого заробітку (доходу) позивача ОСОБА_2 обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі зазначених положень закону відповідно до розрахунку, наданого представником позивача, втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності за період з 20.05.2018 р. по 08.09.2021 р. в розмірі 554526,19 грн. розраховується наступним чином (а.с. 179):

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 р.» №2246-VIII від 07.12.2017р. визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018р. складав 3723,0 грн.

сума яка підлягає стягненню за період з 20.05.2018 р.(дата нанесення тілесних ушкоджень) по 31.05.2018р. (11 днів) становить: 11/31Х3723Х5Х60%=3963,19 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.06.2018 р по 31.12.2018р. (7 місяців) становить: 7Х3723Х5Х60%=78183,0 грн.;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 р.» №2629-VIII від 23.11.2018 р. визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019р. складав 4173,0 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.01.2019 р по 31.12.2019р. (12 місяців) становить: 12Х4173Х5Х60%=150228,0 грн.;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2020р. складав 4723,0 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.01.2020 р по 31.08.2020р. (8 місяців) становить: 8Х4723Х5Х60%=113352,0 грн.;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» №294-ІХ визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2020р. складав 5000 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.09.2020 р по 31.12.2020р. (4 місяці) становить: 4Х5000Х5Х60%=60000 грн.;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» №1082-ІХ від 15.12.2020 р. визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2021р. складав 6000 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.01.2021 р по 31.08.2021р. (8 місяців) становить: 8Х6000Х5Х60%=144000,0грн.;

- ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» №1082-ІХ від 15.12.2020 р. визначив, що розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2021р. складав 6500 грн.;

сума яка підлягає стягненню за період з 01.09.2021 р по 08.09.2021р. (8 днів) становить: 8/30Х6000Х5Х60%=4800,0 грн.

Частина 1 ст. 1202 ЦК України передбачає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 1202 ЦК України, підлягає задоволенню не тільки вимога про стягнення втраченого заробітку за минулий час, а й вимога про стягнення втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності, щомісячно по 60% п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день платежу, починаючи з дня ухвалення рішення по даній справі і до відновлення працездатності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення про судовий розгляд, то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідач неодноразово викликався в судові засідання за зареєстрованим місцем проживання (а.с.176), однак поштові відправлення поверталися до суду: чотири рази - за закінченням терміну зберігання (а.с.137, 148, 153, 175) та тричі - у зв`язку з відсутністю адресату (а.с.159, 165, 180)

На останнє судове засідання у суді першої інстанції, яке було призначено на 08 вересня 2021 року, поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 177).

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270

(далі Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил.

Також судова повістка на судове засідання, призначене на 08 вересня 2021 року, направлялась представником позивача службою кур`єрської доставки та повернулись до суду також із відміткою «адресат відсутній».

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що поштова кореспонденція направлялась на адресу « АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_1 зазначає і в апеляційній скарзі. Крім того, з інформації відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 176).

Тобто поштові відправлення направлялись за належною адресою та повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення йому цієї судової повістки.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк