Номер провадження: 22-ц/813/6189/23
Справа № 495/6359/22
Головуючий у першій інстанції Мишко В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Байрамова Олександра Васильовича на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними,

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до АТ «Альфа банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними. Позивачка просила суд:

- визнати нікчемними положення підпункту «б» пункту 1 угоди про надання кредиту №501406168 від 14 грудня 2021 року щодо обов`язку сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту без ПДВ з моменту укладання кредитного договору по 14 грудня 2021 року;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Альфа-банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладання кредитного договору від 14 грудня 2021 року №501406168 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 комісію за обслуговування кредитом в розмірі 10614,87 грн у рахунок відсотків за користування кредитом (т. 1, а.с. 1-4).

27 січня 2023 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області вирішено позов ОСОБА_1 задовольнити (т. 1, а.с. 66-71).

13 березня 2023 року представник АТ «Сенс-Банк» - адвокат Байрамов О.В. звернувся до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2023 року по цивільній справі № 495/6359/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс-Банк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемними (т. 1, а.с. 97-100).

03 травня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заяву Акціонерного товариства «Сенс-Банк» залишено без задоволення (т. 1, а.с. 171-175).

18 травня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Байрамова Олександра Володимировича на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 року. Представник апелянта не погоджується з оскаржуваним заочним рішенням та вважає його таким, що підлягає скасуванню. Так, представник апелянта зазначає, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, представник апелянта вказує на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Представник апелянта вважає, що положення підпункту «б» пункту 1 угоди про надання кредиту №501406168 від 14 грудня 2021 року щодо обов`язку сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,2% від суми кредиту без ПДВ з моменту укладання кредитного договору по 14 грудня 2026 року, відповідає умовам чинного законодавства. А тому просить скасувати заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі (т. 1, а.с. 177-183).

22 серпня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не було доведено та не надано до суду доказів, що вона (позивач) вимагала від банку інформації щодо стану заборгованості за кредитним договором більше, ніж один раз на місяць. Позивач наголошує на тому, що положення про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту, суперечать положенням ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 2, а.с. 1-5).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 21 грудня 2023 року представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 66), клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачці кредитним договором № 501406168 від 14.12.2021 року про надання кредитних коштів, було встановлено обов`язок сплати на користь відповідача комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 2,20% від суми кредиту без ПДВ з моменту укладання кредитного договору по 14.12.2026 року, тобто щомісячну супутню послугу Банку, що є несправедливим та нікчемним відповідно до діючого законодавства (т. 1, а.с. 70).

Апеляційний суд, погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

14 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа банк» було укладено кредитний договір №501406168, згідно з умовами якого позивач отримала від банку кредит у розмірі 68927,72 грн на споживчі цілі, зі встановленням фіксованої процентної ставки у розмірі 25% річних (т. 1, а.с. 22-23). У пункті 1 договору зазначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: за надання кредиту - 0% від суми кредиту, за обслуговування (управління) кредиту - 2,20% від суми кредиту (т. 1, а.с. 22).

Згідно з паспортом споживчого кредиту розмір платежу становить 1516 грн, база розрахунку - пакет послуг за РКО (т. 1, а.с. 24).

Як зазначає позивач, отримавши кредитні кошти, вона почала щомісячно здійснювати оплати відсотків за користування кредитом, але пізніше дізналась, що сума заборгованості за кредитом не зменшується та за весь строк користування кредитом складає - 90984,60 грн, що свідчить про зловживання відповідачем його правами і обов`язками щодо ненадання повної, достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладання договору про надання споживчого кредиту (т. 1, а.с. 1). Позивач вважає нікчемним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за його рахунок, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь Банку за дії, які той здійснює на власну користь (т. 1, а.с. 1 зворот).

За ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на момент укладення кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на момент укладення кредитного договору, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо) (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на момент укладення кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 цього ж Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з тим, зі змісту положень кредитного договору неможливо встановити за які саме послуги банку позичальником сплачується комісія за обслуговування кредиту та в чому саме полягає це обслуговування. В кредитному договорі міститься лише обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,20% від суми кредиту (т. 1, а.с. 22). При цьому, згідно з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, копія якого була додана позивачем до позовної заяви, така комісія стягується із позичальника щомісячно та її розмір складає 1516,41 грн (т. 1, а.с. 20-21). Однак, ні кредитний договір, ні паспорт споживчого кредиту, ні графік платежів не містять інформації про те, в чому полягає вказана комісія.

Крім того, положення ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлює вид та об`єм послуг банку з обслуговування кредиту, які є безоплатними для позичальника. На підтвердження своїх доводів щодо законності стягнення із позивача комісії за обслуговування апелянт ні до суду першої інстанції (при перегляді заочного рішення), ні до суду апеляційної інстанції не надав жодного доказу щодо інформування більше ніж раз на місяць позичальника про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості тощо, як і не надано доказів щодо безпосереднього звернення позичальника із відповідними запитами на адресу банку. З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що встановлення обов`язку сплати на користь відповідача комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливим та нікчемним, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає заочне рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Байрамова Олександра Васильовича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 26 січня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк