ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4945/22
Провадження № 2-о/362/18/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.03.23 рокуВасильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-ГавенкоГ.М.,
за участю секретаря Берковської Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство Оборони України про встановлення юридичного факту,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просить суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 є членом сім`ї свого батька ОСОБА_2 та була на його утриманні.
Вказуючи на те, що вона, 1993 року народження, при народженні ОСОБА_3 - є дочкою батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Під час того, як її батьки перебували у шлюбі, у її батька з іншою жінкою ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) у 1996 році. ЇЇ батьки розлучилися і батько почав виплачувати аліменти на її утримання з 1998 року.
За час її неповноліття батько постійно підтримував її фінансово та постійно допомагав а, вона дуже багато часу проводила у бабусі і дідуся (батьків її батька). З батьком, з моменту розлучення у неї були досить теплі відносити, проте більше в нього в дома вона не була, оскільки мачуха ОСОБА_8 була постійно проти її спілкування та постійно чинила перепони.
У зв`язку з чим, вона з батьком мала змогу зустрічатися лише у його батьків або у її хрещених.
Конфлікт з батьком який примусив її змінити прізвище, що вона досі вважає, - кроком який був імпульсивним та дитячим, трапився у неї напередодні випускного в школі, де її тато пообіцяв прибути до неї на свято, але після значного навіювання його новою дружиною, він повідомив, що не може прибути, так як, буде на святі іншої дочки.
В результаті її імпульсивних дій, вона відразу пішла та змінила прізвище на прізвище її матері. Близько півроку вони між собою не спілкувалися, але згодом тато вибачився, і ми відновили спілкування. За час її навчання у ВНЗ він їй фінансово допомагав та підтримував.
З дитинства, вона має дуже слабкий імунітет, а саме вірус ННУ-6 та ННУ-7 і тому, має велику кількість захворювань, за таких умов в старшому віці вона довго не може працювати на одному місці, бо постійні лікарняні роботодавців не влаштовують. Тому, вона постійно перебувала на його утриманні.
Приблизно у 2011 або 2013 році мій батько розлучився із матір`ю ОСОБА_6 .
У 2014 році її тато приймав участь у антитерористичній операції (АТО) близько 2 (двох) років. Батько після участі в АТО поїхав працювати до Португалії, де працював до березня 2022 року. З батьком весь цей час вони спілкувалися, він постійно переводив їй кошти на утримання. Зокрема, основний переказ коштів він робив своїй сестрі ОСОБА_9 , яка проживає у смт. Рокитне, яка в свою чергу відразу переводила їй кошти на карту в Україні або передавала готівкою її бабусі ОСОБА_10 .
Нерухомість у батька її була, а саме батьківський будинок за адресою АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований. Проте, вказаний будинок у 2021 році він продав.
Під час нападу російської федерації на Україну, батько повернувся на Батьківщину та вступив до лав Збройних сил України, де його було направлено в Харківську область.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_2 загинув в селі Протопопівка Ізюмського району, Харківської області під час виконання обов`язків військової служби (бойових завдань).
Після смерті батька, нею було зібрано пакет документів та направлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про отримання одноразової грошової допомоги. Однак, Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум № 179 від 02.09.2022 року було прийнято рішення повернути її документи на доопрацювання.
Протоколом зазначено, що без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітня дочка була членом сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 (посвідчення Член сім`ї загиблого або судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебувала на його утриманні відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявниці на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з чим документи ОСОБА_1 повернути на доопрацювання.

Представник ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити у задоволенні клопотання Міністерства Оборони України відмовити (а.с.132).
Представник Міністерства Оборони України просила задовольнити клопотання про залишення заяви без розгляду, оскільки з матеріалів заяви заявника вбачається, що встановлення юридичного факту члена сім`ї та перебування на утриманні потрібно заявнику для отримання одноразової грошової допомоги, що передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в якому зазначено, що сім`ям загиблих осіб, визначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15000000 гривень, яка виплачується сім`ям загиблих осіб, розподіляється рівними частками на отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що заяву ОСОБА_1 , слід залишити без розгляду, оскільки існує спір про право отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї загиблого військовослужбовця, щодо яких заінтересоване Міністерство оборони та яке заперечує проти встановлення даного факту так як за матеріалами справи вбачається, що у загиблого є ще дружина - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_7 - 1996 р.н., які також мають право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї загиблого військовослужбовця (а.с. 122-125).
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, клопотання, дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.
Судом встановлено, що заявник звернувся до суду в якому просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 є членом сім`ї свого батька ОСОБА_2 та була на його утриманні.
Як вбачається із заяви встановлення факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги після смерті загиблого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби.
Як вбачається із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум №179 від 02.09.2022 року, ОСОБА_1 повернуто її документи на доопрацювання (а.с.14-15).
Судом встановлено, що у загиблого ОСОБА_2 єще дружина - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_7 - 1996 р.н. (а.с.56).

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька ОСОБА_2 .
Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому судом установлено, що зацікавлена особа Міністерство оборони України, як спеціально уповноважений суб`єкт, який готує висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, заперечує проти права ОСОБА_1 на отримання цієї допомоги, що свідчить про наявність між сторонами спору про право.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №140/2178/15-ц від 16.11.2020 року.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З урахуванням вказаного, судом встановлено, що між заявником та Міністерством оборони України виник спір про право на отримання одноразової грошової допомоги заявником, а тому заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство Оборони України про встановлення юридичного факту підлягає залишення без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 293, 294, 260, 261 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство Оборони України про встановлення юридичного факту залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятнадцятиденного строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.
Текст ухвали виготовлено 20.03.2023 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко