ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2301/21 Номер провадження 22-ц/814/2002/23Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одринської Т.В.,

суддів Триголова В.М., Пікуля В.П.,

за участь секретаря: Боштенко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ланнівської сільської ради про виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Рябченко Павла Федоровича

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_2 , з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2014 з реєстраційним №820, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Зареєстрованих осіб за даною адресою немає. Однак, без реєстрації місця проживання та без наявності будь-яких законних підстав у вказаному вище будинку проживає ОСОБА_2 , з членами своєї сім`ї. Відповідач мала намір купити вказаний житловий будинок, але договір купівлі-продажу так і не було укладено.

Представником позивачки на адресу відповідача направлялася вимога про виселення з належного позивачу будинку не пізніше 06.09.2021, але її було проігноровано. Жодних домовленостей, щодо проживання відповідачки у будинку позивача не було. Позивачка вважає, що проживання сторонніх осіб у її будинку порушує її права як власника та перешкоджає вільно розпоряджатися та користуватися належним їй майном.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ланнівської сільської ради про виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач самовільно зайняла належний позивачці житловий будинок та без будь - якої правової підстав проживає в ньому, чим порушує законні права позивача.

З вказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 , в інтересах якої апеляційну скаргу подав її представник - адвокат Рябченко П.Ф., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно розписки наявної в матеріалах справи ОСОБА_2 купила в ОСОБА_1 спірний будинок за 80 000 грн. їй було видано довіреність для виготовлення технічної документації. Відповідач безперешкодно проживала в будинку з 2016 року разом зі своєю родиною. Вважає, що між сторонами укладено договір купівлі продажу, так як позивач передала ОСОБА_2 спірний будинок, а відповідач сплатила за нього визначену сторонами суму коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що будь- яких домовленостей між сторонами щодо користування будинком не існує. Зазначає, що на ім`я ОСОБА_3 було видано довіреність для укладення договору купівлі - продажу. Довіреність видано на три роки і за цей час договір купівлі-продажу так і не було укладено. Вважає, що розписка не є договором купівлі-продажу та на підставі неї право власності не перейшло до відповідача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 50 -52).

04.07.2016 року ОСОБА_1 написала розписку про те, що отримала 80 000 грн за продаж будинку в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ( а. с. 53).

Звертаючись до суд з даним позовом, позивач вказала, що між сторонами не існує будь-яких договірних відносин, які б надавали відповідачці право проживати у спірному будинку, тому проживання відповідачки в ньому є незаконним та таким що порушує права позивача, як власника нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що правових підстав для проживання відповідача з родиною у спірному будинку немає, тому прийшов до висновку про захист порушеного права позивача, шляхом виселення відповідача з належного позивачці будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому на неї не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що вона як власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні її власністю, зокрема вимагати виселення відповідача з займаного приміщення без надання іншого.

Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Право користування чужим майном передбачено у ст. 401-406 ЦК України.

Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до п. 4 ч. 1 зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2016р. приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області посвідчено довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за його розсудом належний довірителю житловий будинок в АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_2 ). Довіреність було видано строком на три роки.

Сторонами у справі не заперечується, що договір-купівлі продажу спірного домоволодіння між сторонами нотаріально не посвідчувався.

Доводи відповідача про те, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивача, є помилковими, так як безпосередньої участі ОСОБА_1 при посвідчені договору не передбачено, так як остання уповноважила ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах за його розсудом належний їй житловий будинок. Окрім того, відповідач не заперечує, що на час видачі довіреності вона проживала з ОСОБА_3 .

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач вселилася та набула права користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачу тимчасово, підтвердженням чого є той факт, що відповідач не змінювала зареєстроване її постійне місце проживання АДРЕСА_3 .

Між сторонами спору не встановлено наявність договірних або передбачених законодавством позадоговірних зобов`язань, які б надавали право відповідачу користуватися майном позивача у вигляді житлового будинку в АДРЕСА_1 (стара адреса АДРЕСА_2 ), у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про виселення відповідача з належного позивачці будинку.

Посилання ОСОБА_2 на факт укладення договору купівлі-продажу у формі розписки від 04.07.2016 року, є неспроможними. Так, відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності у покупця на нерухоме майно виникає з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та одночасної державної реєстрації цього права. Таким чином, розписка не свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, - підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Рябченко Павла Федоровича -залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: В.П. Пікуль

В.М. Триголов