Дата документу 22.02.2023 Справа № 334/3320/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3320/15 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/553/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач Державна іпотечна установа, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи: стягувач Державна іпотечна установа, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування заяви зазначав, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року до нього застосоване тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон у зв`язку з наявністю виконавчого провадження №49871102, яке було відкрите на підставі виконавчого листа про стягнення з нього на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 25.07.2008 року в сумі 93745,27 доларів США, та пені у сумі 981764,79 грн., витрат по оплаті судового збору у сумі 3654,00 грн.

Посилаючись на погіршення стану здоров`я, встановлення ІІ групи інвалідності, просив скасувати раніше накладене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Також зазначив, що тимчасова заборона накладалася по виконавчому провадженню, яке на даний момент завершене. Житловий будинок, на придбання якого отримувався кредит, є предметом іпотеки, раніше виставлявся на торги, але проданий не був, внаслідок чого кредит залишається забезпеченим заставою нерухомого майна, на яке можу бути звернуте стягнення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року заяву задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, застосоване до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року по справі № 334/3320/15-ц.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у виїзді за межі України, встановленого ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року по справі № 334/3320/15-ц, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 49871102 було завершене постановою від 16.04.2020 року, оскільки нерухоме майно неодноразово виставлялося на електронні торги, проте майно не було реалізовано на третіх електронних торгах, Державній іпотечній установі було запропоновано залишити за собою предмет іпотеки, однак відповіді до державного виконавця так і не надійшло, тому виконавчий лист було повернуто стягувачу. На даний час відкрито виконавче провадження №62709788, яке відкрито 06.08.2020 року, зобов`язання забезпечене іпотекою, арештовано та описано нерухоме майно боржника житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м. Застосоване судом 17.02.2017 тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України триває понад п`ять років і не забезпечило виконання рішення суду, тобто тривале застосування вказаних заходів не відповідає легітимний меті, а саме виконанню рішення суду. Представник боржника надав суду документи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, та потребує лікування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 16.06.2015 року по справі № 334/3320/15-ц, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №2-1803-078К від 25.07.2008 станом на 10.02.2015: 66908,15 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1257,31 доларів США - строкова заборгованість по процентам, 25579,81 - прострочена заборгованість по процентам, а всього 93745,27 доларів США, та пені за період з 10.02.2014р. по 10.02.2015 у сумі 981764,79 грн. Рішення набрало законної сили 20.11.2015 року.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області№49871102 від 20.01.2016 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 334/3320/15-ц .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року задоволено подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх обов`язків за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за яким видано виконавчий лист №334/3320/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитним договором №2-1803-078К від 25.07.2008р. станом на 10.02.2015р.: 66908,15 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 1257,31 доларів США строкова заборгованість по процентам, 25579,81 прострочена заборгованість по процентам, а всього у розмірі 93745,27 доларів США, та пеня за період з 10.02.2014р. по 10.02.2015р. у сумі 981764,79 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 3654,00 грн.

27 березня 2017 року Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено листом № 64/В-3070 ОСОБА_1 про початок виконання ДПС України з 13.03.2017 року ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року за № 334/3320/15-ц про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за меді України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 по справі №334/3320/15-ц замінено стягувача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у зведеному виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №334/3320/15-ц, виданого 17.12.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя правонаступником - Державною іпотечною установою, .

З метою виконання виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, що належить боржнику, а саме земельна ділянка площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1

Зазначене майно було передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, але не було реалізовано на трьох електронних торгах за стартовою ціною 112000,0 грн. (вартість майна на трьох електронних торгах).

Листом від 24.01.2020 року стягувачам було запропоновано залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізоване майно боржника, земельна ділянка площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 .

Станом на 16.04.2020 року письмового повідомлення про намір залишити за собою нереалізоване в установленому порядку майно боржника в рахунок погашення боргу до державного виконавця не надходило.

З метою виконання виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис та арешт майна, що належить боржнику, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м.

Зазначений житловий будинок було передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, але не було реалізовано на трьох електронних торгах, організатором яких було ДП «СЕТАМ». Відповідно до протоколу проведення третіх електронних торгів №468552 від 04.03.2020 р. житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м. не було реалізовано на третіх електронних торгах за стартовою ціною 958300,0 грн. (вартість майна на трьох електронних торгах).

Державній іпотечній установі було запропоновано залишити за собою в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням №49871102, нереалізоване майно боржника житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м.

Згідно даних рекомендованого поштового відправлення та роздруківки офіційного сайту «Укрпошта» лист від 18.03.2020 року за вих. №4598-6-03.1 Державною іпотечною установою було отримано 27.03.2020 року.

Станом на 16.04.2020 року письмового повідомлення про намір залишити за собою нереалізоване в установленому порядку майно боржника в рахунок погашення боргу до державного виконавця від Державної іпотечної установи не надходило.

16.04.2020 року державним виконавцем було повернуто виконавчий лист №334/3320/15-ц виданий 17.12.2015 року Державній іпотечній установі.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що виконавче провадження №49871102., в межах якого було накладено тимчасову заборону на виїзд боржника ОСОБА_1 за межі України, було завершене.

Згідно Інформації про виконавче провадження №62709788, яке відкрито 06.08.2020 року за виконавчим листом № 334/3320/15-ц від 17.12.2015 року, виконавчий лист надісланий 03.08.2020 року та перебуває на виконанні. На даний час арештовано та описано майно боржника житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м.

З доданих заявником до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою до акту огляду МСЕК. Інвалідність встановлена 16.08.2022 року до 16.08.2024 року. Безпосередньо у довідці МСЕК комісією рекомендоване стаціонарне лікування. З довідки Центру сімейної медицини від 12.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 страждає протузії та екструзії дисків хребта, які стали причиною інвалідності, потребує реабілітації.

На даний момент ОСОБА_1 має дохід у вигляді пенсії, на яку може бути звернуто стягнення, незалежно від того, чи перебуває ОСОБА_1 на території України чи за її межами.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) нині діючим Цивільним процесуальним кодексом України передбачені у Розділі VІ, норма статті 441 якого регулює тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України.

Так, відповідно до положень статті 441 ЦПК суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлені статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що виконавче провадження №49871102, в ході виконання якого за поданням державного виконавця було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, завершено у 2020 році, виконавчий документ повернуто стягувачу 16.04.2020 року.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження №62709788, яке відкрито 06.08.2020 року за виконавчим листом № 334/3320/15-ц від 17.12.2015 року, виконавчий лист надісланий 03.08.2020 року та перебуває на виконанні. На даний час арештовано та описано майно боржника житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м.

За таких обставин, зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, тому накладене судовим рішенням тимчасове обмеження у виконавчому провадженні, що завершене, обґрунтовано скасовано судом.

Європейський Суд підкреслює, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, щоб порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (пункт 50).

Відтак скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність на тепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на ОСОБА_1 було накладено обмеження у праві на виїзд за межі території країни протягом більше п`яти років (з лютого 2017 року по листопад 2022 року), яке не призвело до виконання судового рішення.

Аналогічна позиція викладена у пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини, справа «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року, набуло статусу остаточного 11 серпня 2021 року, яким встановлено наступне: з огляду на пропорційність суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити і така оцінка значною мірою суб`єктивна; а по-друге, це не може бути єдиною підставою для накладення оскаржуваного обмеження, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. У Рішенні ЄСПЛ визнано обґрунтованою скаргу позивача в частині неможливості перегляду і скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з інших підстав, крім повного відшкодування належних сум, що свідчить про порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано, що суд враховує, що виконавче провадження № 49871102 було завершене постановою від 16.04.2020 року, оскільки нерухоме майно неодноразово виставлялося на електронні торги, проте майно не було реалізовано на третіх електронних торгах, Державній іпотечній установі було запропоновано залишити за собою предмет іпотеки, однак відповіді до державного виконавця так і не надійшло, тому виконавчий лист було повернуто стягувачу. На даний час відкрито виконавче провадження №62709788, яке відкрито 06.08.2020 року, зобов`язання забезпечене іпотекою, арештовано та описано нерухоме майно боржника житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 220,3 кв.м.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що застосоване судом 17.02.2017 тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України триває понад п`ять років і не забезпечило виконання рішення суду, тобто тривале застосування вказаних заходів не відповідає легітимний меті, а саме виконанню рішення суду.

Колегія суддів вважає, що обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У апеляційній скарзі скаржник посилається на ДТП, яка мала місце за участю ОСОБА_1 та державного виконавця. Саме ця обставина і була основним доводом задоволення подання державного виконавця. Враховуючи тривалий проміжок часу між ухвалою (лютий 2017 року) та розгляду заяви (листопад 2022 року), ця обставина не може обґрунтовувати тривалість обмеження.

Події, які зазначені в апеляційній скарзі мали місце до ухвали про заборону, а саме: зменшення площі предмету іпотеки мало місце ще у 2014 році, про що прямо зазначає у відзиві представник Державної іпотечної установи. Реєстрація сторонньої особи в будинку мала місце також до застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки її було здійснено на підставі договору оренди від 01.03.2016 року.

Подання про тимчасове обмеження, а, як наслідок, і сама ухвала про це, вносилося в межах виконавчого провадження №49871102, яке було закінчене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 16.04.2020 року. Зараз на виконанні перебуває інше провадження № 62709788 від 03.08.2020.

Скаржником не заявлено обґрунтованих доводів та не надано докази, що заборона виїзду з 17.02.2017 року є дієвою мірою завдяки якій буде повернення стягнення боргу, який би міг справедливо та виправдано обмежити права боржника задля забезпечення виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення. Не сплата боржником суми виконавчого збору не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то витрати відносяться за рахунок скаржника.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді: