ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року у складі судді Ткачук Ю. А.

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А.

Скарга мотивована тим, що 01.11.2021 приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А. виніс постанову № 67340149 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 641/117400/13-ц, виданого 23.11.2016 Комінтернівським районним судом м. Харкова, яким на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 2857334 грн.

У вказаній постанові стягувачем вказано АТ «Райфайзен Банк», в той час як виконавчий лист було видано на користь ПАТ ««Райфайзен Банк Аваль».

Крім того, вказаною постановою стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 28 518,54 долари США, яка на думку скаржника не може бути стягнута в іноземній валюті.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. про відкриття виконавчого провадження № 64340149 від 01.11.2021 і зобов`язати приватного виконавця Бабенко Д. А. усунути допущені порушення Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті до виконання виконавчого листа № 641/117400/13-ц, виданого 23.11.2016 Комінтернівським районним судом м. Харкова ПАТ «Райфайзен Банк Аваль».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що скарга на дії державного виконавця подана з порушенням вимог частини другої статті 183 ЦПК України щодо надіслання (надання) скарги іншим учасникам справи (провадження), тому наявні правові підстави для повернення скарги без розгляду.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки судом застосовано наслідки, встановлені частиною четвертою статті 183 ЦПК України, яка уповноважує суд повернути заявникові без розгляду тільки письмову заяву (клопотання, заперечення) щодо процесуальних питань при розгляді справи і не дає суду таких повноважень відносно скарги на дії приватного виконавця.

Зазначає також, що суд порушив встановлений законом порядок ухвалення судового рішення, оскільки постановив оскаржувану ухвалу без судового розгляду і не в нарадчій кімнаті.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції передбачені статтею 379 ЦПК України, до яких згідно пункту 4 частини першої цієї статті належать порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 , місцевий суд керувався положеннями статті 183 ЦПК України, та виходив з того, що скаржником в порушення вимог частини другої цієї статті до скарги не додано докази її надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Крім того, суд вказав на відсутність факту прийняття скарги до провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова, справи якого передані за підсудність до Ленінського районного суду м. Полтави на підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

Колегія суддів з такими висновками суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 183 ЦПК України встановлено загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення учасника справи, недодержання яких згідно частини четвертої цієї статті є підставою для залишення письмової заяви (клопотання, заперечення) без розгляду судом.

Водночас у розділі VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першо статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (статті 448, 449 ЦПК України).

У абзаці другому частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, пред`являються вимоги щодо надання доказів їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Проте, процесуальна норма частини четвертої статті 183 ЦПК України щодо повернення заявнику без розгляду письмової заяви (клопотання, заперечення) учасника справи не стосується та не регулює питання подання саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються нормами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у якому встановлено окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ, а тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20; від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц , від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц, від 27 жовтня 2021 року у справі № 523/20035/20-ц та ін.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування положень частини четвертої статті 183 ЦПК України, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення про повернення скарги заявнику без розгляду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу заявника до правосуддя, підлягає скасуванню з направленням справи суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 вересня 2022 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак