Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6616/22
Провадження № 2/711/430/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Представник позивачки адвокат Филь О.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.09.2022р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі по 2700грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою, а відповідач не надає належної фінансової підтримки на їх утримання, що обумовлює необхідність визначення розміру аліментів судом.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та у письмовому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень у відзиві зазначено, що відповідач в добровільному порядку щомісячно перераховує позивачці в якості аліментів суму коштів в розмірі від 2500 грн. до 2750 грн. і на теперішній час рівень його доходів не дозволяє йому сплачувати аліменти в більшому розмірі. Також у відзиві зазначено, що після розірвання шлюбу сторони уклали договір про поділ спільного майна, за яким відповідач відмовився від своєї частки у квартирі на користь позивачки, а йому було залишено автомобіль, але вартість квартири значна більша. До того ж внаслідок травмування та потреби у лікуванні відповідачем був проданий автомобіль.

20.12.2022р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.01.2023р. відповідачем поданий письмовий відзив проти позову.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Филь О.М. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Зауважив, що відповідач є здоровою та працездатною людиною і зобов`язаний матеріально забезпечувати своїх дітей принаймні на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, внаслідок чого аліменти на рівні 2700 грн. на кожну дитину буде належним виконанням відповідачем свого батьківського обов`язку.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково на суму 3000 грн. на місяць на двох дітей, а в подальшому погодився сплачувати аліменти по 2000 грн. на кожну дитину. Пояснив, що він ніколи не ухилявся від свого батьківського обов`язку по забезпеченню потреб дітей, але на теперішній час в нього є нова сім`я, яку також треба забезпечувати. Зазначив, що має житло та автомобіль у користуванні, офіційно працевлаштований та отримує зарплату на рівні 9000 грн. на місяць, інших своїх дітей не має. Зауважив, що позивачка також має докладати зусиль до матеріального забезпечення дітей, але вона ніде не працює і не шукає роботу. Також зауважив на необґрунтованість та непропорційність розміру витрат на правову допомогу, які просить стягнути з нього позивачка.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2005р., який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.09.2018р. №711/6664/18 /а.с. 38-39/.

Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 8, 9/.

Після розірвання шлюбу та до теперішнього часу діти проживають разом з позивачкою. Спору про місце проживання дітей між сторонами на момент розгляду справи немає.

Відповідач є працездатною людиною і працевлаштований на ТОВ «Д.А.Л.И.», де за період часу вересень-грудень 2022 року має дохід в розмірі 9000 грн. на місяць /а.с. 101/.

Відповідач має іншу сім`ю, в якій на утриманні також неповнолітня дитина 2013р.н. /а.с. 92, 93/.

З листопада 2018 року відповідач в добровільному порядку сплачував на користь позивачки аліменти на утримання їх доньок в розмірі 2500 грн. на місяць, а з липня 2022 року 2750 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /а.с. 40-88/.

Позивачка вважає, що для належного матеріального забезпечення їх дітей відповідач має сплачувати аліменти в більшому розмірі, внаслідок чого звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин щодо виконання батьківського обов`язку із забезпечення утримання дітей, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК).

Згідно ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Варто звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру частки з доходів платника аліментів, що підлягає стягненню в якості аліментних платежів. Натомість орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну третину доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на двох дітей. Отже законом передбачено, що такий розмір частки доходів відповідає засадам справедливості та є належним і достатнім заходом мінімального рівня матеріального забезпечення дитини та виконання батьківського обов`язку. Відступлення від такого розміру допускається з урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо визначення способу стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, то варто звернути увагу, що діюча редакція ч. 3 ст. 181 СК передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення. Визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд враховує, що відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає з 1 січня 2023 року 2833 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на принцип змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК). Оцінюючи доводи позивачки щодо розміру доходів відповідача суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Під час розгляду справи судом не встановлено доказів та обставин, які б підтверджували наявність у відповідача доходів, які б дозволяли стягувати з нього аліменти на рівні 5400 грн. на місяць.

Натомість судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, не має законодавчого обов`язку з утримання інших непрацездатних осіб, окрім своїх доньок. За твердженням відповідача він не заперечує можливості сплати аліментів в розмірі 1500 2000 грн. на місяць на кожну доньку.

Згідно даних Державної служби статистики України середньомісячна заробітна плата по Черкаській області за період січень 2022 року (останній опублікований показник до початку воєнного стану) складає 12311 грн. Зазначені дані є загальновідомими і доступні на веб-сайті /www.ukrstat.gov.ua/, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 82 ЦПК не потребують доказування. Тож визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін в твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що відповідач має можливість отримувати заробітну плату на рівні середньостатистичної зарплати для Черкаської області, а відтак обґрунтованим є покладання на відповідача обов`язку сплати аліментів в твердій грошовій сумі на рівні однієї третини від показника середньостатистичної заробітної плати в Черкаській області, що у грошовому еквіваленті складає 4000 грн. на місяць.

Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), обґрунтованими є вимоги позивачки про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на рівні 2000 грн. на місяць на кожну дитину, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню.

Одночасно слід звернути увагу, що згідно ч. 2 ст. 184 СК розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на рівні по 2000 грн. на місяць на кожну дитину, починаючи стягнення від дня надходження позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат з оплати судового збору та витрат, понесених позивачкою з оплати правової допомоги в розмірі 12000 грн.

Оскільки предметом позовних вимог є вимога про стягнення аліментів, то судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (мінімальна ставка за вимогами майнового характеру) на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Оцінюючи розмір заявлених позивакою вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 12000 грн. Відповідач заперечив проти обґрунтованості та розумності таких витрат та зазначив, що відповідні витрати не мають перевищувати значення в розмірі 2000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу нею надано: договір про надання правової допомоги від 21.09.2022р. та квитанцію про оплату послуг адвоката від 23.09.2022р. на суму 12000 грн. /а.с. 1, 12-13/.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній цивільній справі.

Натомість, визначаючи розмір витрат позивачки суд виходить з того, що умови визначення розміру гонорару адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України від 05.07.2012р. №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076).

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрат з оплати правової допомоги має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим, що передбачено у ст. 30 Закону №5076. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

За таких обставин, враховуючи зміст позову (обсяг викладених обставин, зміст правового обґрунтування, обсяг наданих доказів), складність змісту спірних правовідносин, а також тривалість судового засідання з розгляду справи, керуючись принципами розумності і справедливості суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого позивачкою обсягу витрат на правову допомогу до показника 5000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.

Таким чином відповідач має відшкодувати позивачці судові витрати в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 14.12.2022 року та продовжувати до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 14.12.2022 року та продовжувати до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко