Дата документу 23.02.2023 Справа № 336/3606/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3606/20
Провадження №22-ц/807/472/23
Головуючий в 1-й інстанції Звєздова Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 18 листопада 2022 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення від 19.08.2022, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за Договором про споживчий кредит № 1716-0265 від 28.02.2019 у сумі 63 187,21 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 52 785,02 гривень; заборгованість за відсотками 10 351,75 гривня; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 23,66 гривні; 3% річних на суму простроченого кредиту - 14,75 гривень; сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 3,67 гривні, сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 8,33 гривень. Позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 28.02.2019 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №1716-0265, відповідач отримав від Банка кредит у сумі 73 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.02.2024. Відповідно до п.п. 3.3.3, 3.3.4 п.3.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1225,00 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з березня 2019 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок. Банком зобов`язання за кредитним договором були виконані належним чином. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зав`язку з чим станом на 19.08.2022 виникла заборгованість у сумі 63 187,21 гривень, яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом зі сплаченим судовим збором у сумі 2 102,00 гривні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2022 року, в задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору є правом, а не обов`язком особи. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 568 є АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №1716-0265, відповідно до п.2.2 якого, відповідачу наданий кредит на споживчі цілі у сумі 73500,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27 лютого 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору (п. 2.2, 2.3 Договору).

На підтвердження факту отримання кредиту ОСОБА_1 позивачем надано копію Договору про споживчий кредит №716-0265 від 28.02.2019, який було підписано відповідачем особисто, виписка по рахунку виконавця за період з 28.02.2019 по 15.07.2022 та розрахунок заборгованості станом на 01.07.2020.

Факт отримання кредитних коштів та часткове їх повернення не заперечувалися ОСОБА_1 під час розгляду справи.

Відповідно до п. 2.4. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Зазначена в цьому пункті договору процентна ставка є фіксованою. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного цим договором.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідач активно користувався кредитними коштами. При цьому періодично здійснював платежі в рахунок погашення заборгованості.

У випадку настання терміну повернення кредиту, у зв`язку із настанням обставин, передбачених пп. 3.10.2.1 та 3.10.2.2 цього договору, нарахування процентів по кредиту припиняється з наступного дня після настання такого терміну. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший день і не враховується останній день фактичного користування кредитом.

Згідно з пп. 3.10.2.2, 3.10.2.3 п. 3.10.2 Договору термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати: 1) спливу строку відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем (Позичальником) умов Договору про споживчий кредит, у разі якщо Банк вимагає повернення кредиту, здійснення платежів, строк яких не настав; 2) прострочення виконання зобов`язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів.

За умовами п. 3.3.3 Договору, відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами у сумі 1225,00 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним, починаючи з березня 2019 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок.

Тобто, періодом сплати кредитних коштів було встановлено період по 25 число кожного місяця.

Згідно з п.п. 4.3.1-4.3.4 Договору, позичальник зобов`язується належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання. У строки, обумовлені цим договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. У випадку порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язання, що випливають з цього договору.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 01.07.2020, ОСОБА_1 останній платіж по сплаті відсотків у сумі 2 654,06 гривні було сплачено 25.03.2020.

Цього ж дня, відповідачем було здійснено погашення кредиту на суму 1 225,00 гривень (обов`язків щомісячний платіж, передбачений п. 3.3.3 Кредитного договору).

Після цього, відповідачем двічі здійснювалося погашення тіла кредиту: 27.04.2020 на суму 1,11 гривень та 26.06.2020 на суму 508,00 гривень.

Відповідно до п.п. 3.9., 3.9.1.1 кредитного договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які випадки невиконання позивальником/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов передбачених цим Договором або договорами забезпечення (за наявності), укладеним між позичальником та банком, вимагати повернення суми кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких ще не настав, в повному обсязі утому числі, але не включно, у разі якщо відбулась будь-яка подія із наступних подій: п. 3.9.1.1 затримання сплати частини основної суми заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом на один календарний місяць.

Пунктом 3.9.2. передбачено, що повернення кредиту та платежів, строк яких не настав, повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів строк сплати яких не настав, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, є зміною терміну остаточного повернення кредиту. Сторони домовились, що такий строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення.

Також, згідно з п. 4.2., п 4.2.2 кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу або відсотками більше ніж на один місяць вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, відсотків та інших платежів передбачених кредитним договором.

Останній повний платіж, передбачений Кредитним договором та Графіком платежів у сумі 1 225,00 гривень було сплачено відповідачем 25.03.2020.

Наступні платежі: 27.04.2020 у сумі 1,11 гривень та 26.06.2020 у сумі 508,00 гривень були здійснені відповідачем не в повній сумі, як того вимагає п. 3.3.3 Кредитного договору, тобто саме з 25.04.2020 відповідач порушив виконання умов Договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 19.08.2022 складає 63 187,21 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 52 785,02 гривень; заборгованість за відсотками 10 351,75 гривня; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 23,66 гривні; 3% річних на суму простроченого кредиту - 14,75 гривень; сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 3,67 гривні, сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 8,33 гривень.

30.06.2020 відповідач, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19)», звернувся до Банку з листом, в якому просив не нараховувати йому щомісячні платежі, штрафи за прострочені платежі, пені та відсотки до закінчення періоду карантину, а також перенести строки повернення частини Кредиту, надати «кредитні канікули».

Листом №11/5-17/1386/5945/2020-00/с від 27.07.2020 Банк повідомив ОСОБА_1 про те, що на виконання вимог вищевказаного Закону України, Банком припинені нарахування пені за невиконання клієнтом зобов`язань за кредитами, в тому числі з використанням електронних платіжних засобів, а також за кредитними картками ( в т.ч. кредитами овердрафт, які встановлено на рахунки зарплатних/пенсійних карток)відмінено нарахування обов`язкового мінімального платежу в розмірі 5% від суми використаного кредиту. Тобто, Банк не нараховує пені на мінімальний платіж по кредитам, але нараховує лише проценти за користування кредитними коштами, які клієнти повинні сплатити у строки, визначені договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» не дотримався обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту № 1716-0265 від 28.02.2019, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 , який передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Суд вважав безпідставним посилання представника позивача на те, що банк скористався своїм правом про дострокове повернення кредиту, передбачене п.п. 3.9.3.2 п. 3.9.2 Кредитного договору, відповідно до якого строк повернення кредиту є таким, що настав і позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня після прострочення виконання зобов`язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісії на строк понад 58 календарних днів), оскільки, Банки першочергово при здійсненні своєї діяльності повинні керуватись положеннями Конституції України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування» та інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів, які стосуються банків. За таких обставин звернення до суду із цим позовом було передчасним, оскільки банком були порушені вимоги Закону України «Про споживче кредитування» в частині обов`язкового досудового врегулювання відносин, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.(п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

28 лютого 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 568 є АТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №1716-0265, відповідно до п.2.2 якого, відповідачу наданий кредит на споживчі цілі у сумі 73500,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27 лютого 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору (п. 2.2, 2.3 Договору).

Згідно з пп. 3.10.2.2, 3.10.2.3 п. 3.10.2 Договору термін остаточного повернення кредиту за цим договором є таким, що настав з дати: 1) спливу строку відведеного законодавством України для усунення порушення споживачем (Позичальником) умов Договору про споживчий кредит, у разі якщо Банк вимагає повернення кредиту, здійснення платежів, строк яких не настав; 2) прострочення виконання зобов`язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів.

Відповідачем в порушення п.п.3.3.3 та п.3.3 Кредитного договору з 25.04.2020 року було прострочено заборгованість зі сплати основного боргу та нарахованих відсотків.

Відповідно до п.п. 3.9., 3.9.1.1 кредитного договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які випадки невиконання позивальником/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов передбачених цим Договором або договорами забезпечення (за наявності), укладеним між позичальником та банком, вимагати повернення суми кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких ще не настав, в повному обсязі утому числі, але не включно, у разі якщо відбулась будь-яка подія із наступних подій: п. 3.9.1.1 затримання сплати частини основної суми заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом на один календарний місяць.

Пунктом 3.9.2. передбачено, що повернення кредиту та платежів, строк яких не настав, повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів строк сплати яких не настав, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, є зміною терміну остаточного повернення кредиту. Сторони домовились, що такий строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення.

Також, згідно з п. 4.2., п 4.2.2 кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу або відсотками більше ніж на один місяць вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, відсотків та інших платежів передбачених кредитним договором.

Банк на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту не надсилав.

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб після 10 червня 2017 року відбувається з урахуванням приписів ЗУ «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також ЗУ «Про захист прав споживачів».

Положення абзацу третього ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлюють обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абзацу третього ч.4 ст.16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову.

Отже, суд першої інстанції правомірно застосував положення Закону України "Про споживче кредитування", оскільки встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, після 10 червня 2017 року врегульовано вказаним законодавчим актом.

Ураховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 лютого 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков