Справа № 201/5004/22
Провадження № 2/201/654/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

За участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Веслава-Партнер» про визнання незаконними дій, скасування наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення, зобов`язання внести зміни у трудову книжку,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2022р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Парханову О.І. (діє на підставі договору від 12.07.2022р., ордеру від 12.07.2022р. а.с. 12 - 19) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПП «Веслава-Партнер» про визнання незаконними дій, скасування наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення, зобов`язання внести зміни у трудову книжку (а.с. 1-11 т. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 01.08.2022р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 22 т. 1).

09.08.2022р. представник позивачки усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору та уточнення позовних вимог (а.с. 23 29 т. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 12.08.2022р. відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 34 т. 1).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.11.2022р. здійснено перехід до розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 36 т. 2).

22.11.2022р. відповідачем заявлено відвід головуючому по справі судді (а.с. 40- 42 т. 2), який ухвалою сулу від 28.11.2022р. визнаний необґрунтованим і переданий на розгляд у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України іншому складу суду (а.с. 48 49 т. 2).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюка О.А. від 05.12.2022р. у задоволенні заяви ПП «Веслава-Партнер» про відвід судді відмовлено (а.с. 52 т. 2).

Ухвалою суду від 27.12.2022р. за клопотанням сторони позивача витребувано докази витребувано у ПП «Веслава-Партнер» в оригіналі: договір про матеріальну відповідальність № 12/03/21 від 12.03.2021р.; договір про матеріальну відповідальність № 30/09/21 від 30.09.2021р.; розпорядження від 01.09.2019р.; наказ № 6 від 01.10.2019р.; доповідна записка ОСОБА_2 від 09.09.2019р.; видаткова накладна № ПП-000055 від 09.04.2012р.; акт-висновок від 20.09.2019р.; наказ № 5/1 від 22.11.2019р.; наказ № 1/1 від 12.03.2021р.; наказ № 2 від 20.03.2021р.; наказ № 3 від 22.03.2021р.; витяг з журналу письмових розпоряджень за 30.03.2021р.; наказ № 4/к від 30.09.2021р.; наказ № 9 від 13.11.2021р.; наказ № 6/к від 22.11.2021р.; наказ № 10 від 22.11.2021р.; акт-висновок від 22.11.2021р.; витяг з журналу письмових розпоряджень за 22.11.2021р.; наказ № 8/к від 23.11.2021р.; наказ № 2 від 25.02.2022р.; акт-висновок від 25.02.2022р.; наказ № 2/к від 25.03.2022р.; наказ №7 від 15.06.2022р.; наказ № 4/к від 07.07.2022р.; наказ № 5/к від 11.07.2022р. (а.с. 80 81 т. 1).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 01.10.2021р. прийнята на посаду лікаря-стоматолога до ПП «Веслава-Партнер» на підставі наказу №4/к від 30.09.2021р.

З 24.02.2022р. з початком повномасштабного вторгнення рф переїхала до м. Чернівці, де перебувала до 27.06.2022р.

27.06.2022р. позивачка подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з датою звільнення 12.07.2022р., однак відповідач відмовив у прийнятті заяви, тому вона направила її поштою.

12.07.2022р. отримала листа із трудовою книжкою, із записів якої дізналася, що 11.07.2022р. її звільнено наказом № 5/к від 11.07.2022р. у зв`язку із втратою довіри на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Зазначила, що її звільнено без жодних пояснень, копію наказу про звільнення вона не отримувала, не була з ним ознайомлена. Вважає наказ незаконним, а підстави звільнення такими, що підлягають зміні у формулюванні. Відповідач жодним чином не обґрунтував недовіру, актів про порушення позивачем умов трудового договору не складав, не встановлював фактів розкрадання, хабарництва, інших корисливих правопорушень.

Зазначила, що розірвання трудового договору за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Позивачка прийнята на посаду лікаря стоматолога, до її обов`язків не входить обслуговування грошових, товарних цінностей, будь-яких договорів про повну матеріальну відповідальність, інших документів про таку відповідальність, сторони не підписували.

Враховуючи викладене, у позовній заяві в остаточній редакції (а.с. 26-29 т. 1) просила визнати незаконними дії ПП «Веслава-Партнер» щодо безпідставного звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, скасувати наказ №5/к від 11.07.2022р. про звільнення, змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 у наказі №5/к від 11.07.2022р. із «звільнена з втратою довіри згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України» та зобов`язати Приватне підприємство «Веслава-Партнер» внести відповідні зміни в трудову книжку.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 06.09.2022р. на електронну пошту суду і 07.09.2022р. через канцелярію суду представник відповідача директор ПП «Веслава-партнер» Сметана В.В. надав відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву (а.с. 45-72 т. 1), у яких не погодився із доводами позиваки про незаконність звільнення. Зазначив, що ПП «Веслава-Партнер» укладений з ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) договори матеріальної відповідальності.

Наказом № 4 від 02.07.2017р. ОСОБА_4 допущена до роботи як молодий фахівець, що навчається, у кабінеті «Операційна» №2 разом з лікарем-стоматологом ОСОБА_5 на підставі договору-контракту від 01.07.2017р. з відповідним доступом до наявного в кабінеті обладнання та інструментарію.

З 24.02.2022р. позивачка на робочому місці не з`являлась. Особисто принесла заяву 27.06.2022р. про звільнення за власним бажанням 12.07.2022р., але на робочому місці не залишалась.

06.09.2019р. позивачка, перебуваючи в кабінеті «Операційна» № 2 разом з чоловіком ОСОБА_6 після робочого часу, після уходу з роботи лікар-стоматолога ОСОБА_5 , здійснювали тренування на апараті фізіодиспенсер ImplantSystem ATR 300SN: В2022, спалили його, пошкодили апарат, що підтверджуються актом внутрішнього службового розслідування від 20.09.2019р., актом технічного стану обладнання №2111 від 21.11.2019р., вартість апарату підтверджується видатковою накладною на суму 21000,00 грн.

Позивачка разом з чоловіком ОСОБА_6 регулярно обкрадали ПП «Веслава-Партнер», завищували години роботи, приймали пацієнтів після робочого часу, привласнювали кошти за надані стоматологічні послуги і намагались вилучити з стоматологічної програми «Denta Pro» дані про проведені маніпуляції. Без дозволу керівника з жовтня 2019 року використовувати власний ноутбук, роздавати свої візитні картки пацієнтам, чим спричинили шкоду діловій репутації ПП «Веслава-Партнер», оскільки пацієнти позивача та її чоловіка зверталися з питань усунення недоліків у наданих послугах. Порушення підтверджуються доповідною запискою, актом внутрішнього службового розслідування, Журналом обліку грошових коштів, Журналом письмових розпоряджень, візитними картками. Використовуючи умови договору-контракту від 01.07.2017р. у корисних цілях здійснювали лікування своїх рідних, близьких, знайомих за рахунок ПП «Веслава-Партнер». Замовляли через адміністратора дороговартісний стоматологічний препарат Gradia фотополімер, який був потрібен їм для якісних фото своїх робот в соціальній мережі «Instagram».

Розпорядженням ПП «Веслава-Партнер» від 01.09.2019р. вирішено розформувати кабінет та переобладнати його для роботи позивачки і її чоловіка ОСОБА_6 , обладнавши кабінет всім необхідним за рахунок ПП «Веслава-Партнер». За позивачкою і її чоловіком було особисто закріплено дороговартісне обладнання, надано право отримувати грошові кошти за стоматологічні процедури з подальшою передачею адміністратору. Позивачка з чоловіком набули можливості працювати у двох кабінетах одночасно (2 та 7), і за відсутності керівника привласнювали кошти за стоматологічні процедури, надані поза робочим часом. Різниця між наданими послугами і використаним матеріалом по пацієнтами підтверджується даними програми Denta Pro і журналом оприбуткування готівки.

Внаслідок винних дій позивача та її чоловіка, які не виконали умови договору про матеріальну відповідальність, допущено пошкодження та втрату ТМЦ, які перебували у користуванні, розпорядженні та під звітом позивача, у результаті чого роботодавцем було втрачено довіра, отже звільнення позивача на підставі положень пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідає вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, залишити заяву без розгляду через несплату судового збору. Також просив відшкодувати за рахунок позивачки витрати на правову допомогу ПП «Веслава-Партнер» у розмірі 5000,00 грн. на підставі договору № 1608/22/1 від 16.08.2022р.

Представник позивачки 21.10.2022р. надав відповідь на відзив (а.с. 167 - 177), в якій звернув увагу та те, що 01.10.2021р. позивачка дійсно прийнята на посаду лікаря-стоматолога до ПП «Веслава-Партнер» на підставі наказу №4/к від 30.09.2021р. Однак, ознайомившись із наданою відповідачем до відзиву копією наказу № 4/к від 30.09.2021р., з`ясувала, що його редакція не відповідає тій, яку підписувала позивачка 30.09.2021р. при прийняття на роботу.

Відповідач вказує, що між сторонами укладалися договори про матеріальну відповідальність від 12.03.2021р. та від 30.09.2021р. Проте жодна з підписів на договорах не належать позивачці. Позивачка, крім наказу при прийняті на роботу в редакції, яка дійсно нею була підписана, жодних документів не підписувала. Тому наполягатиме на витребуванні оригіналів документів для дослідження їх в суді та проведенні почеркознавчої експертизи, оскільки майже на всіх документах підпис позивачки підроблений.

Щодо виведення з ладу фізіодиспенсер ImplantSystem ATR 300 SN: НОМЕР_1 в кабінеті «Операційна» №2, то позивачка до цього не причетна, оскільки в період часу з 19.07.2019р. по день виявлення несправності минуло багато часу. Акт внутрішнього службового розслідування від 20.09.2019р., акт технічного стану обладнання № 2111 від 21.11.2019р. складені без участі позивачки і не підтверджують причетність саме лікарів ОСОБА_6 і ОСОБА_4 до виведення з ладу обладнання.

Всі долучені відповідачем до відзиву документи: накази, доповідні записки, акти внутрішніх службових розслідувань, розпорядження, є підробленими та складені після подання позовної заяви, у період роботи позивачки ці документи не складалися, будь-яких зауважень чи претензій з приводу роботи обладнання відповідач не пред`являв, підписи позивачки відсутні на зазначених документах. Так, долучений відповідачем наказ № 5/1 від 22.11.2019р., яким визнано винним позивачку у пошкодженні та виведені з робочого стану диспенсера, в якому підпис позивача міститься на окремому аркуші, є підробленим, з якого взагалі не видно, з чим самим ознайомлена позивачка. Доводи про те, що позивачка із чоловіком вчиняли крадіжки, приймали пацієнтів поза робочим часом, привласнювали кошти, наведені в акті-висновку службового розслідування від 22.03.2021р., наказі № 4 від 22.03.2021р., витягу з журналу письмових розпоряджень, не відповідають дійсності, жодного підтвердження, що позивачка ознайомлена з цими документами не надано, документи створені без участі позивачки, підписи їй не належать.

Доповідна записка медичної сестри ОСОБА_2 , акт-висновок внутрішнього службового розслідування від 15.06.2022р., наказ № 3/к від 07.07.2022р. складені без позивачки, не містять її підписів, пояснень у позивачки не відбиралося.

Р озпорядження від 01.09.2019р. про надання позиваці і її чоловіку кабінетів, наказ № 6 від 01.10.2019р. про перелік ввіреного устаткування позивачці складені вже після отримання копії позовної заяви, підпис на наказі не належить позивачці.

Позивачкою дійсно використовував власний ноутбук у роботі, тому що відповідач не забезпечив працівника технічними засобами, за особистим розпорядженням керівника на ноутбук встановлене спеціальне програмне забезпечення Denta Pro. Умовами контракту від 25.09.2017р., іншими документами не було заборонено виготовлення та використання візитних карток. Заперечень щодо використання ноутбуку та виготовлення візитних карток з боку керівника не було.

Лікування близьких та знайомих безоплатно та за собівартістю передбачено умовами договору - контракту від 25.09.2017р.

Відповідач не підтвердив будь-яким доказами фактів привласнення позивачем коштів за стоматологічні процедури чи неякісного лікування пацієнтів.

Із наказами про оголошення доган № 3 від 22.03.2021р., № 6/к від 22.11.2021р., № 4/к від 07.07.2022р. позивачка не ознайомлена, підписи їй не належать, пояснення перед накладенням стягнення у позивачки не відбиралися.

Наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача директор Сметана В.А. 07.11.2022р. надав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 1 7 т. 2), у яких по суті спору зазначила, що заяву позивачки про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідач поштою не отримував, має лише одну заява на звільнення, яка була подана особисто позивачкою 27.06.2022р. у Медичному центрі «Веслава» за адресою: 49051, м. Дніпро, вул. Тверська, 19. Позивачка дійсно оформлена 01.10.2021р. на посаду лікаря-стоматолога ПП «Веслава-Партнер», однак це не скасовувало дії договорів-контрактів між позивачем та відповідачем, інших договорів щодо зміни умов або розірвання доданих до відзиву договорів-контрактів, рівно як і договорів про матеріальну відповідальність. Вважав, що відповідачем надані належні, допустимі та достовірні докази вчинення позивачкою і її чоловіком ряду порушень трудової дисципліни, розтрати коштів, пошкодження обладнання, що зумовило звільнення у зв`язку із втратою довіри. Вважав доводи представника позивачки неспроможними, такими, що не грубнуються на дійсних обставинах справи, вводять суд в оману, на підтвердження чого надав додаткові докази. Просив відводити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Парханова О.І. 10.02.2023р. у судове засідання надала заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 52 т. 2).

Представники відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 49 т. 2), надав клопотання, у якому просив урахувати всі подані докази (а.с. 50), з якого слідує, що представник відповідача обізнаний про дату і час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи відповідач також не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши в судовому засіданні позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно із записом у трудовій книжці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 прийнята на посаду лікаря-стоматолога до ПП «Веслава-Партнер» на підставі наказу № 4/к від 30.09.2021р. (а.с. 11 т. 1).

29.06.2022р. позивачка направила поштою до ПП «Веслава-Партнер» заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з датою звільнення 12.07.2022р. (а.с. 8, 9 т. 2).

Згідно із наступним записом у трудовій книжці, 11.07.2022р. ОСОБА_7 звільнена у зв`язку із втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України на підставі наказу № 5/к від 11.07.2022р. (а.с. 11 т. 1).

Позивачка стверджує, що надана відповідачем до відзиву копія наказу №4/к від 30.09.2021р. не відповідає тій, яку підписувала позивачка 30.09.2021р. при прийняття на роботу.

До відзиву відповідачем долучена копія наказу директора ПП «Веслава-Партнер» ОСОБА_5 від 30.09.2021р. за № 4/к «Про прийом на роботу ОСОБА_1 », яким наказано прийняти ОСОБА_1 з 01.10.2021р. на посаду лікаря-стоматолога, з окладом згідно штатного розкладу. Наказано надати доступ до обладнання, матеріалів та інструментарію в «Операційній» №2, а саме: установка стоматологічна Аnуа-1000; Рентген апарат MAX-70 HF; фізеодиспенсер ImplantSystem ATR 300 SN: В2022; інструментарій стоматологічний терапевтичний, хірургічний, ортопедичний (зонди, шпателі, дзеркала, гладілки, екскаватори, щіпци для видалення зубів, хірургічні набори фірм «Вісоn», «MegaGen», «Alfa Dent», «Vitaplant» тощо); матеріали для лікування каналів, реставраційні, відбиткові і т.і. Надати доступ до обладнання, матеріалів та інструментарію в кабінеті стоматологічному №7 згідно переліку за наказом №6 від 01.10.2019р. Лікарю ОСОБА_1 прийняти кабінет під свою матеріальну відповідальність, перевірити наявність всього необхідного, перевірити обладнання, узгодити графік роботи з адміністратором і приступити до прийому хворих.На наказі зазначено «з наказом ознайомлена 30.09.2021 р.», підпис ОСОБА_1 (а.с. 108 т. 1).

Як вказує позивачка, з 24.02.2022р. з початком повномасштабного вторгнення рф вимушена була переїхати до м. Чернівці і перебувала там до 27.06.2022р. по день подання заяви про звільнення за власним бажанням.

27.06.2022р. позивачка власноруч написала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з датою звільнення 12.07.2022р., однак відповідач відмовив у прийнятті заяви і звільненні її на підставі ст. 38 КЗпП. Тоді позивачка направила заяву на адресу відповідача цінним листом з описом вкладеного, що підтверджується квитанцією та описом виданого ПАТ «Укрпошта» (а.с. 9 т. 1).

12.07.2022р. позивачка отримала трудову книжку поштою, із записів якої вона дізналася, що 11.07.2022р. її звільнено у зв`язку із втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України наказом № 5/к від 11.07.2022 р.

До відзиву відповідачем долучено наказ директора ПП «Веслава-Партнер» Сметани В.В. від 11.07.2022р. за № 5/к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким на підставі заяви ОСОБА_8 та Актів службового розслідування від 25.02.2022р., від 15.06.2022р., наказу № 4/к від 07.07.2022р., наказано звільнити ОСОБА_1 з 11.07.2022 р. з посади лікаря-стоматолога ПП «Веслава-Партнер» згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою до неї довіри. Наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок, суму остаточного розрахунку з ОСОБА_1 зарахувати в рахунок компенсації за пошкоджене обладнання та використані матеріали на підставі договорів-контрактів, договорів матеріальної відповідальності, наказу № 5/1 від 22.11.2019р. (а.с. 157 т. 1).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов:

1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо);

2) винна дія працівника;

3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю майнової шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

За змістом пункту 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.

Отже, звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.

Суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов`язаний довести і факт порушення, і вину працівника.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати:

чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача;

чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Підставою для втрати довіри працівнику, що обслуговує матеріальні цінності, можуть бути лише його винні дії або бездіяльність, чи конкретні факти, які дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Сама по собі нестача товарних цінностей або їх надлишок, а також підозра, якщо немає конкретних фактів не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.11.2020р. у справі № 321/1179/16, провадження № 61-9314св20.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 р. № 117, погодженим із Міністерством праці та соціальної політики України, затверджений Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я»), яким передбачені кваліфікаційні характеристики певних працівників, у т.ч. лікарів-стоматологів.

Так, серед «завдань і обов`язків» лікаря-стоматолога є ведення лікарської документації. Повинен знати: чинне законодавство та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я; основи права в медицині; права, обов`язки та відповідальність лікаря-стоматолога; організацію стоматологічної допомоги; показники роботи лікувально-профілактичної установи, диспансерного нагляду та лікарського контролю; сучасну класифікацію захворювань ротової порожнини та щелепно-лицевої ділянки; пріоритетні технології, що застосовуються в сучасній стоматологічній практиці; клініку, профілактику та діагностику стоматологічних захворювань; засоби індивідуального захищу від гострих респіраторних захворювань та особливо небезпечних інфекцій; форми і методи санітарної освіти серед населення; правила оформлення медичної документації; передові інформаційні та Інтернет-технології; сучасну наукову літературу та науково-практичну періодику за фахом, методи її аналізу та узагальнення. Повинен володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків відповідно до Закону "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Кваліфікаційні вимоги. Лікар-стоматолог вищої кваліфікаційної категорії: повна вища освіта (спеціаліст, магістр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю "Стоматологія". Спеціалізація за фахом "Стоматологія" (інтернатура, курси спеціалізації). Безперервний професійний розвиток. Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста та посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 10 років.

При цьому, у Вступі Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я»), вказано, що розділ "Завдання та обов`язки" подає опис основних завдань та обов`язків, властивих для даної професії. Конкретний зміст, обсяг і порядок їх виконання на кожному робочому місці встановлюються безпосередньо в закладах охорони здоров`я посадовими (робочими) інструкціями, контрактами чи іншими документами.

Відповідної посадової (робочої) інструкції лікаря-стоматолога ОСОБА_1 відповідачем не надано, та не зазначено у відзиві про те, що позивачка мала посадову інструкцію, яка була доведена до її відома.

Натомість позивачем надано до відзиву копії договорів про матеріальну відповідальність: від 14.06.2016р. № 14/06/16, укладеного між ПП «Веслава-Партнер» і ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище позивачки), від 25.09.2017р. укладеного між ПП «Веслава-Партнер» і ОСОБА_4 , від 12.03.2021р., укладеного між ПП «Веслава-Партнер» і ОСОБА_1 , від 30.09.2021р., укладеного між ПП «Веслава-Партнер» і ОСОБА_1 , пунктом 1 яких передбачено, що працівник приймає на себе матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому роботодавцем майно, що знаходиться в стоматологічному кабінеті найменуванням «Операційна» №2, а саме: стоматологічний інструментарій, матеріали та обладнання, м`який та твердий інвентар за допомогою який здійснюється приймання пацієнтів, комп`ютер і оргтехніку, а також за шкоду, що виникла у роботодавця внаслідок відшкодування ним шкоди іншим (третім) особам, що виникла в результаті дій або бездіяльності працівника, та у зв`язку з викладеним зобов`язується: а) дбайливо ставитись до переданого йому для здійснення покладених на нього функцій та обов`язків майну Роботодавця та вживати заходів до відвертання шкоди; б) своєчасно повідомляти Роботодавцю про всі обставини, що загрожують забезпеченню зберігання ввіреного йому майна; в) своєчасно повідомляти про рух та залишок матеріалів, дрібного інструментарію. У випадку виходу з ладу дрібного інструментарію (бори, кореневі голки, файли) - їх не викидати, а передавати на списання керівнику підприємства. Після того, як пломбувальний матеріал закінчився, порожню упаковку також передавати на списання; г) приймати участь у проведенні перевірки збереження матеріалів, інструментів та стану ввіреного йому майна; д) зачиняти вхідні (з вулиці) двері в «Операційній» №2 після провітрювання та наприкінці робочого дня. Не залишати на час провітрювання «Операційну» без догляду; е) дотримуватися режиму нормальної експлуатації обладнання. У випадку виникнення нехарактерного звуку, запаху або інших явищ що насторожують, необхідно припинити прийом пацієнтів, усунути неполадку або, якщо це неможливо зробити самостійно, повідомити адміністратору чи керівнику підприємства; ж) повідомляти про будь-які ситуації (порушення загальної безпеки, техніки безпеки, аваріях водопостачання, каналізації, електропроводки тощо), що виникли в інших кабінетах та приміщеннях підприємства, які можуть призвести до негативних наслідків або проблем підприємства в цілому; з) у випадку розширення видів діяльності (косметологія - елос процедури, прокол мочек вух, плазмоліфтінг, медсестрінські маніпуляції, заміщення медичної сестри по стерилізації інструментарія або адміністратора підприємства і т.д. і т.п. дія договору переноситься на цю діяльність автоматично (а.с. 83 86 т. 1).

Позивачка вказувала, що жодних договорів про повну матеріальну відповідальність вона не підписувала, до її обов`язків не входило зберігання ТМЦ. Позивачка заявила клопотання про витребуванні оригіналів документів для дослідження їх в суді та проведенні почеркознавчої експертизи, оскільки на документах підпис її підроблений.

Ухвалою суду від 27.12.2022р. за клопотанням сторони позивача витребувано у ПП «Веслава-Партнер» оригінали договорів про матеріальну відповідальність, інші документи (а.с. 80 81 т. 2).

На виконання ухвали суду від відповідача 09.02.2023р. надійшло клопотання відповідача, у якому було вказано, що всі кадрові документи щодо предмету спору долучені до матеріалів справи, обсяг доказів бази даних системи «DentaPro» є значним, тому надані витяги лише деяких випадків порушень позивача. На електронну адресу медичного центру 12.01.2023р. надійшла ухвала від 27.12.2022р. щодо витребування доказів. Відповідачеві не зрозуміло її виконання, адже згідно ст.ст. 77 - 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Позивачем ані до позову, ані до відповіді на відзив не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог. Скріншоти переписки месенджера Viber, надані позивачем, не є ані належним, ані допустимим чи достатнім доказом. Всі обґрунтування стосовно неприйнятності доказів позивача наведені у відзиві на позов, доповненні до відзиву та підтверджуються наданими відповідачем документами.

На виконання приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем надано достатньо доказів щодо предмету спору, а саме, на підтвердження своїх заперечень та безпідставності позовних вимог. Витребувані судом в оригінали: договір про матеріальну відповідальність №12/03/21 від 12.03.2021р.; розпорядження від 01.09.2019р.; наказ №6 від 01.10.2019р.; доповідна записка ОСОБА_2 від 09.09.2019р.; видаткова накладна №ПП-000055 від 09.04.2012р.; акт-висновок від 20.09.2019р.; наказ №5/1 від 22.11.2019р.; наказ №1/1 від 12.03.2021р.; наказ №2 від 20.03.2021р.; наказ №3 від 22.03.2021р.; витяг з журналу письмових розпоряджень за 30.03.2021р. - не мають прямого відношення до предмету спору, оскільки позивач оспорює наказ про звільнення 11.07.2022р., а прийнята на посаду лікаря з 01.10.2021р, при цьому не просить поновити її на роботі. Не сплатила судовий збір за подачу позову. Зазначені докази долучені відповідачем до справи для загальної картини обставин трудових відносин, що склалися між позивачем та відповідачем і склалися задовго до призначення на посаду лікаря ОСОБА_1 . При цьому, позивач не оспорює трудові відносини з відповідачем до 01.10.2021р.

Всі інші оригінали документів також перебувають в теках кадрових нарядів медичного центру і перебувають у постійному використанні. Оригінали договорів-контрактів та договорів про матеріальну відповідальність є також у позивача, оскільки є двосторонніми. Позивач не заперечує оформлення трудових відносин з відповідачем, що оплачувались заробітною платою. А як загальновідомо, всі трудові відносини письмово оформлюються наказами та записами у трудовій книжці. Всі, визначені в ухвалі суду від 27.12.2022р. докази, долучені до матеріалів справи. З урахуванням викладеного, просив врахувати всі надані відповідачем докази і пояснення.

Відтак, суд констатує, що ухвала про витребування доказів відповідачем не виконана. Із наданого клопотання чітко видно, що відповідач відмовився надавати оригінали доказів, посилаючись на те, що ухвала йому не зрозуміла, витребувані документи не мають прямого відношення до предмету спору, їх обсяг завеликий, всі, визначені в ухвалі суду від 27.12.2022р. докази, долучені до матеріалів справи.

Вищенаведені факти, на думку суду, свідчать про свідоме ухилення ПП «Веслава-Партнер» від надання суду оригіналів документів для проведення почеркознавчої експертизи, про яку позивачка вказувала у клопотанні про витребування доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням наведених норм процесуального права та беручи до уваги, що контрагент за договором оспорює факт укладення та підписання договору, то саме позивач зобов`язаний був довести наявність укладених договірних відносин.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статей 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положення цивільного законодавства щодо договірних зобов`язань, які засновані на письмовій формі, вимагають наявності документарних доказів для підтвердження факту виникнення правовідносин згідно із викладеними умовами.

Завдання суду під час вирішення договірних спорів полягає у встановленні фактичних обставин справи на підставі тих доказів, які є допустимими, надані учасниками справи і можуть бути досліджені з наданням їм правової оцінки згідно із вимогами закону.

Заперечення сторони відповідача щодо підписання спірного договору оренди вимагає залучення спеціальних знань науки, а надання оригіналу цього документу кореспондується із такими засадами цивільного судочинства як змагальність сторін.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Така позиція повторена Верховним Судом у постанові від 21.09.2022р. у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21).

Оскільки відповідач по справі ухилився від подання суду необхідних доказів для дослідження і проведення експертизи, а без надання таких документів провести експертизу вочевидь стало неможливо, суд визнає факт, для з`ясування якого ці докази витребовувалися, а саме, що позивачка ОСОБА_1 не підписувала договори про повну матеріальну відповідальність, а тому надані відповідачем копії цих договорів, суд не бере до уваги як неналежні докази.

Суд доходить висновку, що відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності між сторонами правовідносин, які випливають з договорів про повну матеріальну відповідальність позивачки ОСОБА_1 .

Отже, ненадання оригіналів договорів відповідачем дає підстави для висновку про недоведеність заперечень відповідача.

Крім вказаного, суд звертає увагу, що законом визначений перелік працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, зокрема, тільки з працівниками визначених категорій. Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з особами, які не включені до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним. Сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.06.2021р. у справі № 686/12599/1.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Згідно з вказаним переліком посад і робіт відповідачка, яка обіймала посаду лікаря-стоматолога, не відноситься до категорії працівників, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність.

Досліджуючи безпосередньо підстави звільнення позивачки оскаржуваним наказом, судом установлено таке.

Як видно із оскаржуваного наказу, підставами звільнення позивачки наказом від 11.07.2022р. слугували акти службового розслідування від 25.02.2022р., від 15.06.2022р., наказ № 4/к від 07.07.2022р.

Відповідачем наданий акт-висновок перевірки (не акт службового розслідування) обладнання та матеріалів кабінету № 7, закріпленого за стоматологами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 25.02.2022р., складений трьома особами головуючий електромонтер Гусєв Р.Ю., члени комісії адміністратор Рогачова Т.Г. та лікар стоматолог ОСОБА_9 , про те, що у зв`язку з від`їздом лікарів ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на невизначений термін, необхідністю обліку і консервації кабінета та за для виконання наказу ПП «Веслава-Партнер» від 25.02.2022р., комісією оглянутий кабінеті все його устаткування, обладнання інструментарій та матеріали. Виявлено: все устаткування та меблі - в наявності; матеріали - в наявності всі окрім світлополімера Gradia Direkt; інструменти - в наявності, але крім старих гладілок для обжигу гуттаперчі, пошкоджені вогнем ще 2 гладілки, призначені для пломбування зубів. Окрім цього, ще 2 гладілки викривлені у наслідок використання поза призначенням (зняття старих коронок ). Перевірка устаткування виявила: 1) крісло стоматологічне Panmed працює не коректно, є наклони вперед-назад, крісло до гори не підіймається; 2) педаль установки стоматологічної СПЕУ-1 майже відірвана, висить на оголеному дроті; 3) лампа світлополімерна Curing Light ledC від Voodpeker не тримає заряд, та видає помилку. Лампа знаходиться у зарядному пристрої, що заборонено правилами експлуатації. 4) є проблеми з мікромотором установки стоматологічної СПЕУ-1, які потребують додаткового обстеження і ремонту. За висновком: обладнання кабінету № 7 в наявності, потребує ремонту, після повернення лікарів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з`ясувати про наявність матеріалу Gradia Direkt. Рекомендовано: більш детальне обстеження обладнання з метою ремонту здійснити в більш спокійний час. Зараз від`єднати електроживлення, злити дізенфекційні розчини, матеріали винести до холодильнику, перекрити водопостачання. Вікно забити листом ОСБ зовні, кабінет закрити на ключ до повернення лікарів (а.с. 125 т. 1).

Також відповідачем наданий акт внутрішнього службового розслідування щодо втручання в електронну картотеку «Denta Pro» від 15.06.2022р., складений трьома особами головуючий електромонтер ОСОБА_10 , члени комісії адміністратор ОСОБА_11 та лікар стоматолог ОСОБА_5 , яким в ході проведеного службового розслідування на підставі доповідної записки медичної сестри ОСОБА_2 та наказу ПП «Веслава-Партнер» від 15.06.2022р., встановлено, що на лікуванні у ОСОБА_1 і ОСОБА_6 було 30 пацієнтів, але картки по ним або не заповнені, або заповнені неповністю, або відсутні певні дані стосовно виконаної роботи. Вказано, що аналіз проводився вибірково за періоди з 01.08.2017р. по 29.12.2017р., з 01.08.2018р. по 31.07.2018р., з 04.01.2020р. по 30.08.2020р. за браком часу і великим обсягом інформації, яку потрібно обробити.

Не зважаючи на сувору догану, яка була оголошена лікарю ОСОБА_4 наказом № 6/к від 22.11.2021р. та сувору догану лікарю ОСОБА_6 , наказ № 7/к від 22.11.2021р. за витрачання дороговартісних матеріалів з метою утримання різниці готівковим коштом, а розрахунок з медіа центром за менш вартісний, було виявлене повторне порушення. А саме: 30.12.2021р. пацієнту ОСОБА_12 встановлена пломба GradiaDirect кольору А2 (що зазначене і електронній картці, в той час, як оплата відбулася за меншевартісний матеріал Charisma. Це є повторним і грубим порушенням. 16.12.2021р. лікар ОСОБА_6 працював пізно з 18:00 год. - 1 пацієнткою ОСОБА_13 була (за електронною карткою встановлена плома 1 зуб), отримані кошти не були здані до каси.

Комісією знайдено велику кількість порушень, таких як: 1) пусті картки при дуже великій кількості часів, які пацієнти знаходились в кріслах і отримували лікування; 2) велика кількість не сплачених в касу медичного центру коштів, з огляду на те, скільки лікувальних годин витрачено (наприклад 17.02.22р. пацієнту ОСОБА_14 лікарем ОСОБА_6 виготовлені 6 одиниць пластмасових зубів, оплати в касу не було; 3) знайдено велику кількість карток лікарів ОСОБА_15 та ОСОБА_6 з приміткою «є папки». Ці були заведені в персональному комп`ютері родини ОСОБА_16 . Яка інформація там розміщувалася, а потім була вилучена і викрадена з медичного центру - не відомо. Але зрозуміло, що, інформація, яка є конфіденційною і яка зберігалася у цих папках, була остаточно вкрадена і втрачена без згоди керівника ПП «Веслава -Партнер» і особисто пацієнтів, які довірили лікування і зберігання конфіденційної інформації медичному центру «Веслава», що порушує закон і права пацієнтів і медичного центру. 4) при перевірці були знайдені картки з інформацією, яка не збігалась з наявними чеками. Наприклад, пацієнт по чеку розраховувався за пломбу з менш вартісного матеріалу, а в картці написаний дороговартісний матеріал і його колір за шкалою кольоропередачі. 5) були знайдені картки, в яких були відмічені роботи, які значно перевішують коштовність, ніжте, що сплатив пацієнт до каси. 6) були знайдені картки, де кількість одиниць протезування відрізняється від фактично отриманих коштів не на користь медичного центру, зроблено більше, отримано коштів менше.

Згідно із висновком, лікар ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 грубо і демонстраційно порушують трудову і фінансову дисципліну, грубо порушує такі правила , як ведення медичної документації, розрахунки з пацієнтом за дороговартісні матеріали повз каси, взагалі розрахунки в особисту кишеню , вилучення медичної інформації, яка належить медичному центру «Веслава». На всі усні зауваження, дисциплінарні накази не реагують, продовжують вести себе так як не личить лікарям. Комісія рекомендує винести догану з занесенням до трудової книжки та звільнити лікарів ОСОБА_1 та її чоловіка лікаря ОСОБА_6 , висловити їм недовіру (а.с. 151 152 т. 1).

Як видно з указаних актів, позивачка не приймала участі у вказаних розслідуваннях, акти не надавалися їх для ознайомлення і пояснення від неї не відбиралися.

Суд ураховує, що розірвання трудового договору за п. 2 ст. 41 КЗпП України не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються.

Разом із тим, ураховуючи те, що відповідач проводив розслідування, яке стосувалося розтрати, як на думку відповідача, безпосередньо позивачкою грошових коштів і матеріальних цінностей, роботодавець мав враховувати чи є поведінка працівника правомірною чи ні, з`ясувати це шляхом відібрання пояснень, принаймні запитати такі пояснення, з метою вирішення питання про наявність підстав для недовіри працівникові.

Стосовно наказу № 4/к від 07.07.2022р., яким позивачці оголошено сувору догану (а.с. 89 т. 1), і який був покладений в основу наказу про звільнення, то суд не може узяти до уваги надану відповідачем копію цього наказу, з огляду на таке.

Так, наказом директора ПП «Веслава-Партнер» № 4/к від 07.07.2022р. «Про порушення ОСОБА_1 » (надана копія) у зв`язку з систематичним порушенням моральних норм та правил, які не сумісні зі званням лікаря, що підтверджується чисельними актами внутрішнього службового розслідування, в тому числі, останній від 15.06.2022р. та наказами про встановлення відповідальності, наказано оголосити сувору догану із занесенням запису до трудової книжки лікарю-стоматологу ОСОБА_1 . З наказом № 4/к від 07.07.2022р. ОСОБА_1 не ознайомлена (а.с. 156 т. 1).

Проте, наказ взагалі не містить посилання на норми КЗпП України про підстави дисциплінарного стягнення. У відповідності до ч. 1 ст. 149 КЗпП пояснення від порушника трудової дисципліни не відібрані.

Слід звернути увагу на те, що наказом директора ПП «Веслава-Партнер» № 6/к від 22.11.2021р. оголошена сувора догана лікарю-стоматологу ОСОБА_17 за витрачання стоматологічних матеріалів, та самостійних замовлень та інструментарію, на наказі є підпис позивачки про ознайомлення (а.с. 116 т. 1).

Ухвалою суду від 27.12.2022р. за клопотанням сторони позивача витребувано у ПП «Веслава-Партнер» в оригінал накази № 4/к від 07.07.2022р., № 6/к від 22.11.2021р. (а.с. 80 81 т. 1), оскільки позивачка заначила про сумнів щодо наявності цих оригіналів, однак оригінали суду не представлені, а відповідачем надане клопотання про те, що відповідач вже надав всі докази по справі, а витребувані докази не мають відношення до спору.

Також відповідачем надана копія наказу директора ПП «Веслава-Партнер» від 01.19.2019р. за № 6 «Про закріплення обладнання, інструментарію та матеріалів придбаних і розташованих в кабінеті № 7 за лікарями ОСОБА_4 та ОСОБА_6 », яким з метою запуску нового стоматологічного кабінету для роботи лікарів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 придбане і встановлюється на баланс під матеріальну відповідальність вище зазначених осіб устаткування (вказаний перелік із 43 одиниць). Наказано лікарям ОСОБА_4 і ОСОБА_6 прийняти кабінет під свою матеріальну відповідальність, перевірити наявність всього необхідного, перевірити обладнання, узгодити графік роботи з адміністратором і приступити до прийому хворих у кабінеті №7.

На копії наказу наявний запис «ознайомлена ОСОБА_4 » та підпис (а.с. 89-90 т. 1).

Знову таки ж, із ОСОБА_18 укладений трудовий договір 01.10.2021р., а зазначений наказ від 01.10.2019р. прийнято коли ОСОБА_4 ще не обіймала помаду лікаря-стоматолога , а була фахівцем, що навчається.

На вимогу суду оригінал наказу не наданий, перевірити оригінальність підпису позивачки у наказі не виявилося можливим, тому суд не може прийняти цей доказ як належний і допустимий.

До того ж, цим накази не персоналізована відповідальність осіб.

До матеріалів справи відповідачем надана копія наказу директора ПП «Веслава-Партнер» ОСОБА_5 № 4 від 02.07.2017р., яким ОСОБА_4 як молодий фахівець, що навчається, допущена до роботи у кабінеті «Операційна» №2 разом з лікарем вищої лікарської кваліфікації ОСОБА_5 на підставі договору-контракту між сторонами від 01.07.2017р. ОСОБА_4 наданий доступ до наявного в кабінеті «Операційна» №2 обладнання та інструментів: установка стоматологічна Аnуа-1000; рентген-апарат MAX-70 HF; фізеодиспенсер ImplantSystem ATR 300 SN: В2022; інструментарій стоматологічний терапевтичний, хірургічний, ортопедичний (зонди, шпателі, дзеркала, гладілки, екскаватори, щіпци для видалення зубів, хірургічні набори фірм «Вісоn», «MegaGen», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « Vitaplant» тощо); матеріали для лікування каналів, реставраційні, відбиткові і т.і. Наявний запис: «ознайомлена ОСОБА_4 » та підпис (а.с. 87 т. 1).

Суд звертає увагу, що вказаним наказом ОСОБА_4 наданий доступ до наявного в кабінеті обладнання, однак це обладнання не закріплено за позивачкою як за особою, яка відповідальна за його облік, зберігання та цілісність. Окрім того, доступ до обладнання наданій ОСОБА_4 як молодому фахівцю, що навчається, у липні 2017 року, тоді як із ОСОБА_18 оформлені трудові відносини наказом від 01.10.2021р.

Відповідач вказував, що 06.09.2019р. позивачка, перебуваючи в кабінеті «Операційна» № 2 разом з ОСОБА_6 (чоловіком) після роботи тренувалися на апараті фізіодиспенсер ImplantSystem ATR 300 SN: В2022, і «спалили» (пошкодили) його, що підтверджуються актом внутрішнього службового розслідування від 20.09.2019р.

На підтвердження надав копію Акта технічного стану обладнання №2111 від 21.11.2019р. та видаткову накладну № ПП-000055 від 09.04.2012р. про вартість апарату (а.с. 92, 95 т. 1). Проте ці документи взагалі не містять відомостей про те, що обладнання пошкоджене внаслідок винних або необережних дій позиваки ОСОБА_1 .

Стосовно інших доводів відповідача про пошкодження майна, скоєння крадіжок, розтрату коштів, то відповідних доказів того, що на підприємстві є нестача товару, зокрема, якихось первинних бухгалтерських документів, які підтверджують, що за результатами обліку виявлено нестачі, суду не надано. До правоохоронних органів з приводу крадіжок за цей період відповідач не звертався. Отже, відповідачнм не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що підприємству діями позивачки ОСОБА_1 завдано будь-яких збитків.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо інших доводів сторін, то вони заходяться поза межами предмету спору, яким є невідповідність правових підстав звільнення працівника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд доходить висновку, що підстава звільнення як то втрата довіри, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2020р. у справі № 199/8766/18 зазначено, що згідно із частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Таким чином, відповідач не мав права звільняти позивача за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач не вправі розірвати трудовий договір з інших підстав, аніж визначені працівником (лише відмовити у його розірванні).

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну формулювання причин звільнення з п. 2 ст. 41 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, як звільнення за власним бажанням, підлягають задоволенню із внесенням відповідних записів у трудову книжку.

Вимоги позивачки про визнання незаконним дій відповідача щодо безпідставного звільнення не є належним способом захисту права, адже звільнення відбулося внаслідок видання наказу про звільнення.

Що стосується позовної вимоги про скасування наказу про звільнення, то така вимога позивачки не підлягає задоволенню, адже, встановлено, що оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою і в межах його компетенції, тобто жодних підстав для скасування наказу немає, а оскільки, позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, тобто незаконно, то цей наказ, щодо звільнення позивача, може бути лише незаконним.

Позивачка просить змінити формулювання підстав звільнення у наказі про звільнення, тому його скасування є недоцільним, адже призведе до того, що буде скасований документ, до якого слід внести зміни. Таким чином вимоги про скасування наказу та внесення у нього змін є взаємовиключними.

Тому у задоволенні вимог про ро визнання незаконним дій відповідача щодо безпідставного звільнення та скасування наказу про звільнення слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати таким чином.

Приймаючи до уваги, що при подачі позову позивачка сплатила судовий збір в сумі 1984,80 грн. (а.с. 24, 25 т. 1) за дві позовні вимоги немайнового характеру, то у зв`язку із тим, що задоволені лише вимоги про зміну формулювання наказу про звільнення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір лише в сумі 922,40 грн.

Стосовно вимог відповідача про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідачем долучено до справи договір про надання правової допомоги № 1608/22/1 від 16.08.2022р., укладений між ПП «Веслава-Партнер» і Адвокатським об`єднанням «Євгеній Стрижак та партнери», розділом 4 якого передбачено, що юридичну допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, Клієнт оплачує у гривнях, шляхом 100 відсоткової передоплати, що дорівнює 5000,00 грн., без ПДВ (п. 4.1.). Оплата за даним договором здійснюється не пізніше наступного дня з моменту отримання Клієнтом рахунку. При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в п. 4.1. даного договору враховується ціна юридичних послуг, визначена в прайс-листі адвокатського об`єднання. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписуєте представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанні юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанні факсимільним зв`язком або поштою (в тому числі й електронною). На письмову вимогу клієнта, адвокатське об`єднання може надавати акти про надання юридичної допомоги, яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією (п. 4.5). Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднані письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4.6). Сума, вказана в п. 4.1. даного договору є гонораром адвокатського об`єднання надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.7).

Однак відповідач не надав доказів того, що на виконання умов договору сторони склали і підписали акт про надання послуг із визначенням конкретного обсягу наданих послуг згідно із прайс-листом. Участі у розгляді справи представник відповідача (адвокат) не приймав, усі процесуальні документи підписані особисто директором ПП «Веслава-Партнер». Тому відсутні підстави для розподілу витрат на правничу допомогу у вигляді гонорару, оскільки їх обсяг та вартість відповідачем не доведені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Веслава-Партнер» про визнання незаконними дій, скасування наказу про звільнення, зміну формулювання підстав звільнення, зобов`язання внести зміни у трудову книжку - задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-стоматолога Приватного підприємства «Веслава-Партнер» у наказі № 5/к від 11 липня 2022 року із «звільнена з втратою довіри згідно із п. 2 ст. 41 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України».

Зобов`язати Приватне підприємства «Веслава-Партнер» () внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 у розділі «Відомості про роботу» зазначити «Звільнена 11 липня 2022 року за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Веслава-Партнер» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текс рішення виготовлений 17 лютого 2023 року.

Суддя Наумова О.С.