Справа № 369/7810/22
Провадження №4-с/369/24/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Смушко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Власюк Леонід Сергійович, ОСОБА_2 на дії або бездіяльність органу примусового виконання рішень,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у Вишневому ВДВС Бучанського району перебував виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем прийнято постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату боржника, а саме 50% до повного погашення заборгованості, що утворилась з 06 червня 2019 року в розмірі 83 065,50 грн., а після погашення частина відповідно до рішення суду. Починаючи з 01 жовтня 2021 року його роботодавець виконує постанову та своєчасно здійснює всі відрахування. До цього часу він не мав змоги добровільно виконувати рішення суду, бо не мав реквізитів куди здійснювати відрахування.

Вказав, що постанова про арешт коштів боржника від 16 серпня 2022 року є неправомірною та незаконною. Виконавець мав на меті лише «покарати його» за його звернення до міністерства зі скаргою на неправомірність дій виконавця. У цій постанові виконавцем неправильно вказаний розмір заборгованості та період, а також допущено багато інших неточностей та неправильності відомостей, зокрема заборгованість ним вказана станом на 01 жовтня 2021 року в розмірі 90111,50 грн. У той час як борг складав 83 065,50 грн. У різних документах виконавцем вказується різна заборгованість. У подальшому виконавцем неправомірно прийнято постанову про накладення штрафу також зі значними порушеннями. Вважає, що державним виконавцем грубо порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та його права.

Просив суд:

визнати протиправним дії державного виконавця Власюка Л.С. щодо накладення штрафу;

визнати протиправними дії державного виконавця Власюка Л.С. щодо складення постанови про арешт коштів боржника;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 16 серпня 2022 року;

визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16 серпня 2022 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2022 року відкрито провадження в частині визнання неправомірним дії державного виконавця щодо складання постанови про арешт коштів та скасування постанови про арешт коштів боржника від 16 серпня 2022 року. Відмовлено у відкритті провадження щодо визнання протиправними дій та постанови про накладення штрафу від 16 серпня 2022 року.

01 вересня 2022 року до суду надійшли заперечення на скаргу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та копія матеріалів виконавчого провадження. Не погоджуючись з доводами скарги, представник вказав, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Провадження було відкрито 03 вересня 2021 року та на підставі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» 21 вересня 2021 року нараховано заборгованість в розмірі 83 065,50 грн. Після встановлення місця роботи боржника було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено на виконання. Також виконавцем встановлено суму боргу станом на 16 серпня 2022 року в розмірі 86 093,83 грн., тому для забезпечення реального виконання рішення суду, державним виконавцем прийнято постанову від 16 серпня 2022 року про арешт коштів боржника в межах суми боргу 86 093,83 грн. А також прийнято постанову про скасування постанови про арешт коштів від 21 вересня 2021 року за відсутності зазначеної суми боргу. Вважають, що оскаржувані дії та постанови виконавця відповідають чинному законодавству, а доводи скарги необґрунтованими. Просили відмовити в задоволенні скарги.

05 жовтня 2022 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткові пояснення та постанов виконавця про тимчасові обмеження. Вказав також, що заборгованість по аліментам визначається з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Але виконавець нарахував за весь період стягнення. Роботодавець у встановленому виконавцем порядку здійснює всі відрахування і поточні, і на погашення заборгованості. Вважає, що виконавцем навмисно приймаютьсь постанови і про накладення арешту на кошти, на його майно, встановлюються тимчасові обмеження. Після відкриття виконавчого провадження жодної заборгованості не існувало, ним все сплачується у повному обсязі. Просив враховувати дані докази та пояснення та скаргу задоволити.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав суду додаткові пояснення та докази, скаргу підтримав та просив задоволити вимоги у повному обсязі.

У судове засідання представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 червня 2019 року.

За заявою представника позивача ОСОБА_4 , ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року виправлено в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.02.2020 року описку, зазначено по тексту рішення вірне по-батькові відповідача « ОСОБА_5 », замість невірного « ОСОБА_6 ».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року рішення районного суду залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

На виконання рішення суду 10 лютого 2021 року видано виконавчий лист 369/14653/19.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження ВП №66498415 вбачається, що за заявою ОСОБА_2 від 12 серпня 2021 року, постановою державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 03 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, не упереджено , ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Після відкриття провадження, зроблено запит до Державної фіскальної служби.

21 вересня 2021 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів: з 06 червня 2019 року по 01 вересня 2021 року загальний розмір заборгованості вказаний 83 065,50 грн.

Постановою державного виконавця від 21 вересня 2021 року накладено арешт на кошти боржника.

Постановою державного виконавця від 21 вересня 2021 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ «НРП». Вказано, що здійснювати відрахування у розмірі 50% до повного погашення заборгованості в розмірі 83 065,50 грн., одноразово утримати витрати виконавчого провадження в розмірі 269 грн., у подальшому здійснювати відрахування по рішенню суду.

З наявних розпоряджень державного виконавця вбачається, що грошові кошти, які надходили від боржника ОСОБА_1 , необхідно перерахувати стягувачу: 21 вересня 2021 року 8418,83 грн., 08 листопада 2021 року 9436,21 грн., 08 грудня 2021 року 10993,10 грн., 10 січня 2022 року 9344,45 грн., 08 лютого 2022 року 2562,70 грн., 09 березня та 08 квітня 2022 року 8328,47 грн., 09 травня 2022 року 7600,07 грн., 08 червня 2022 року 8203,23 грн., 08 липня 2022 року 9432,96 грн.

16 серпня 2022 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів: з 06 червня 2019 року по 01 серпня 2022 року загальний розмір заборгованості вказаний 50 049,53 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 16 серпня 2022 року на ОСОБА_1 накладено штраф. У даній постанові вказано, що на підставі довідки-розрахунку від 16 серпня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів перевищує суму відповідних платежів за два роки та становить 90 111,50 грн. в період з 06 червня 2019 року по 01 жовтня 2021 року. Загальний розмір заборгованості визначений в розмірі 86 093,83 грн., що складається з: заборгованості по аліментам станом на 01 серпня 2022 року 50 049,23 грн., виконавчий збір 9011,15 грн., штраф на користь стягувача 27 033,45 грн. Арешт накладений в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 86093,83 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 16 серпня 2022 року на підставі абз.4 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» скасовано постанову виконавця від 21 вересня 2021 року.

Постановою старшого державного виконавця від 31 серпня 2022 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 86093,83 грн.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

13 вересня 2019 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам по ВП 19700541.

31 грудня 2020 року державним виконавцем в порядку ст..71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відсутність заборгованості по сплаті аліментів та наявність переплати в розмірі 11 674,14 грн.

Постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31 грудня 2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до наведеної норми порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зазначений порядок передбачено приписами частини третьої статті 195 СК України, якою визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору - судом.

Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років (стаття 194 СК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді скарги судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, вказуючи, що заборгованість може нараховуватись лише після відкриття виконавчого провадження. Але таку заборгованість не оспорював до суду.

З обґрунтування скарги, додаткових пояснень вбачається, що боржник не погоджувався з розрахунком, наданим державним виконавцем, але свого контр розрахунку він не надав та не робив, вказав, що заборгованість відсутня, оскільки вона має нараховуватись вже після пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до додаткових пояснень, ОСОБА_1 не погоджується з прийнятими постановами про встановлення тимчасових обмежень, але їх також не оспорював при розгляді скарги. Постанова про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору на час вирішення скарги боржником не оскаржувалась у встановленому законом порядку (адміністративне судочинство).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої-другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

ОСОБА_1 в межах даного провадження оспорює постанову про накладення арешту на грошові кошти.

За змістом положень частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З поданих суду матеріалів вбачається, що станом на 16 серпня 2022 року існує заборгованість за минулі періоди (що передували до відкриття виконавчого провадження) в розмірі 50 049,23 грн. Дану заборгованість по суті ОСОБА_1 погоджується та не оскаржує. Він не погоджується з нарахованим виконавчим збором в розмірі 9011,15 грн., штрафом в розмірі 27033,45 грн., які виконавець включив до загального розміру заборгованості. Оскільки виконавець зобов`язаний вчиняти дії щодо реального виконання судового рішення, накладення арешту на грошові кошти є одним із способів забезпечення виконання, в тому числі й для реального погашення боргу за минулі періоди в розмірі 50 049,23 грн., тому дії виконавця щодо прийняття постанови про арешт грошових коштів відповідають чинному законодавству. Оскаржувана постанову включає обмеження суми арешту грошових коштів. На час вирішення справи відсутні відомості про визнання постанови про стягнення виконавчого збору, штрафу та визначення розміру заборгованості. Тому доводи скарги саме в частині арешту є недоведеними.

Будь-яких інших доказів неправомірності прийнятої постанови про арешт коштів боржник у скарзі не наводить та суду не надав, а по суті скарга ґрунтується на припущеннях.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, оскільки прийняття постанови про арешт коштів відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», вимогам Сімейного кодексу України, порушень при прийнятті цієї постанови судом не встановлено, тому вимоги скарги є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Власюк Леонід Сергійович, ОСОБА_2 на дії або бездіяльність органу примусового виконання рішень відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 01 лютого 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ