Номер провадження: 22-ц/813/4055/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2023 року м. Одеса

деський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В., Семиженко Г.В.,

секретар Куріньова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси у складі судді Огренич І.В. від 17 жовтня 2022 року (повний текст складено 26 жовтня 2022 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила:

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису №4123 від 30 квітня 2014 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, виключивши відомості про батька дитини - ОСОБА_4 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На доведення позовних вимог позивачка посилається на те, що з березня 2009 р. з ОСОБА_2 перебували у стосунках. З 23 лютого 2013р. по вересень 2013р. З відповідачем проживали разом однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Оскільки шлюб між нею та відповідачем не було зареєстровано, при реєстрації народження їх спільної доньки запис про батька у Книзі реєстрації народжень було здійснено відповідно до вимог ст. 135 СК України. Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позивачка зазначила, що з відповідачем вони разом не проживають з вересня 2013 року. Їх спільна донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач спілкується з дитиною один раз на рік на день народження та надає гроші на подарунок, проте систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, соціальної, матеріальної, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Таким чином, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а вона самотужки не в змозі утримувати себе та дитину, позивачка вимушена звернутися до суду з даною заявою. Також позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суд м. Одеси від 17.10.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Суд ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису №4123 від 30 квітня 2014 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, виключивши відомості про батька дитини - ОСОБА_4 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 травня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити. Також вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2022 стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати за проведення судово- медичної молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 7 698 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині визначення судом першої інстанції розміру аліментів до стягнення, а саме в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку змінити на розмір: 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, особа, яка подала апеляційну скаргу, послалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, а саме прийняття судом першої інстанції відзиву на позовну заяву та доказів у порушення строків, визначених процесуальним законом, а введення воєнного стану у країні не є, за обставинами даної справи, поважною причиною для поновлення пропущеного строку. Суд першої інстанції продовжив розгляд справи після закінчення повітряної тривоги без її участі, оскільки працівники служби охорони не впустили її у приміщення суду. Вважає, що у такому випадку суд, задля непорушення прав позивачки, мав оголосити перерву. Зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав наявність у відповідача іншої дитини обставиною, яка є підставою для визначення розміру аліментів у 1/6 частині, а не 1/4 як просила позивачка. Апелянт вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Діти, народжені від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) просив розглянути справу без участі представника відділу, ухвалити рішення на розсуд суду та повідомити про результати розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Близнюкова Світлана Іванівна, яка діє від імені ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначила, що на утриманні відповідача, окрім іншої дитини, знаходяться його батьки, а посилання апелянта про знаходження на її утриманні матері не є обґрунтованими, оскільки остання має ще одну доньку, яка також має утримувати матір.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст.7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст. 369 ЦПК України така справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року оскаржується лише в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому в іншій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції про стягнення аліментів, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з обов`язку обох батьків утримувати малолітню дитину, та тієї обставини, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якої є малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка знаходиться на його утриманні, а тому вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Доводи сторін щодо матеріальної допомоги та знаходження на утриманні батьків, а у відповідача дружини, суд першої інстанції вважав такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому не могли бути враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За положеннями ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Дитині має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України) передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя не залежить від того, перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20.

Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.

Так, відповідач у шлюбі має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язок утримання якої покладений на нього законом. Ця обставина підлягала з`ясуванню судом в силу вимог статті 182 СК України. Разом з тим, наявність у відповідача другої дитини не є безумовною підставою для визначення судом розміру аліментів у меншому розмірі, ніж заявлено позивачкою.

Відповідач, посилаючись на те, що на його утриманні знаходяться дружина та малолітня донька ОСОБА_7 , в той же час надав відомості з податкової служби про відсутність у цього органу інформації про його доходи (а.с. 130). При цьому, на підтвердження доводів про утримання дружини та дитини, не надав доказів підтвердження наявності джерел на їх утримання. Не наведено відповідачем наявність чи відсутність у нього відповідної освіти, яка може впливати на отримання доходу, роду його діяльності, джерела доходу на прожиття, мета перебування за кордоном з червня 2021 по січень 2022 року, з урахуванням посилання на відсутність доходів.

Отже, з урахуванням вищенаведеного сама по собі наявність іншої дитини не свідчить про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачкою: 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і іншого ним не доведено.

Слід зазначити, що СК України та ЦПК України передбачає визначення розміру аліментів на одну дитину за судовим наказом у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів та його обмеження десяти прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку.

При цьому, законодавець виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доказів того, що заявлений позивачкою розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про помилковість врахування судом першої інстанції наявності у відповідача другої дитини, як підстави для зміни заявленого позивачкою розміру аліментів, є обґрунтованими.

Щодо суті апеляційної скарги

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині судом підлягає зміні: збільшивши визначений судом першої інстанції до стягнення розмір аліментів з 1/6 частини до 1/4 частини.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, враховуючи, що позивачка за законом звільнена від сплати судового збору, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за перегляд судового рішення судом апеляційної інстанції в сумі 1 362 грн. (908*150%).

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині змінити, збільшивши визначений до стягнення розмір аліментів з 1/6 частини до 1/4 частини.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), в дохід держави судовий збір в сумі 1 362 грн. (одна тис. триста шістдесят дві грн.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2023 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Г.В.Семиженко