КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/2125/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання застави транспортного засобу припиненою, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та просив суд : - визнати заставу транспортного засобу - та АКІБ «УкрСиббанк`за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року такою, що припинена; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» зняти обтяження з майна - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун 1198, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що переданий в заставу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 липня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту за умовами якого Банк надав йому в кредит грошові кошти в розмірі 25062 доларів США строком 30 липня 2015 року.

В якості забезпечення виконання ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 30 липня 2008 року був укладений договір поруки №219882 за умовами якого остання зобов`язалася відповідати за кредитними зобов`язаннями позивача.

Також 30 липня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір застави транспортного засобу №0 - за умовами якого він передав у заставу Банку легковий автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_3 , номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір уступки прав вимоги за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань ним, ПАТ «Дельта Банк» направив йому вимогу про повернення всієї суми отриманого крелдиту та процентів за користування зазначеними коштами і 20 листопада 2013 року Святошинський районний суд м.Києва ухвалив рішення про солідарне стягнення з нього як позичальника та ОСОБА_2 , як поручителя на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за вказаним договором в розмірі 258060 грн, 40 коп та 2580,60 грн. сплаченого судового збору, а всього 260641 грн.

На виконання зазначеного рішення суду ПАТ «Дельта Банк» були видані виконавчі листи, які в подальшому були пред`явленні до примусового виконання у Ізмаїльського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області за місцем проживання поручителя ОСОБА_2 та до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. за місцем його проживання.

02 квітня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» направило йому листа та повідомило, що станом на 10 травня 2019 року існує заборгованість за договором, яка становить 21049,38 доларів США заборгованості за кредитом та 39117,82 доларів заборгованості за процентами. При цьому у вказаному листі повідомило його проте, що право вимоги за договором про відступлення права вимоги від 11 травня 2019 року перейшло до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08 серпня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Позивач зазначає, що під час вчинення виконавчих дій заборгованість за кредитним договором визначена рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року у справі №759/8446/13-ц була стягнута в повному обсязі та приватний виконавець закінчив виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду, знято арешт з майна, що підтверджується відповідною постановою від 08 жовтня 2019 року.

З врахуванням вище викладеного позивач вважає, що його зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року є таким, що виконані у повному обсягу та відповідно застава є припиненою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано заставу транспортного засобу - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун 1198, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року такою, що припинена. В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до п. 9.8 кредитного договору укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 встановлено, що строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойку, у разі їх нарахування.

Не дивлячись на те, що дійсно за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 було стягнуто 258060,40 грн. заборгованості за кредитним договором і вказане рішення боржником та поручителем у вказаній сумі було повністю виконано у жовтні 2019 року. Разом з тим вказана сума заборгованості була нараховано ПАТ «Дельта банк» станом на 14 травня 2013 року.

Однак з моменту винесення судом рішення і до дати укладення договору уступки права вимоги - 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» банком були нарахована нова сума заборгованості, що становила 551617,67 заборгованості за тілом кредиту, що становить еквівалент 21049,38 доларів США та 1025117,17 грн заборгованості по процентам що становить 39117,83 доларів США, а всього 1576734,84 грн., тому висновок суду першої інстанції про повне погашення суми отриманого кредиту на думку апелянта є помилковим у зв`язку з чим просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу від позивача у справі до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» Рябко С.О. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Хоменко І.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 062 доларів США 00 центів, з розрахунку 14% річних, на строк з 30 липня 2008 року по 30 липня 2015 року.

Як зазначено в Договорі, в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника надається порука ОСОБА_2 та в заставу передано автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун 1198, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

Так як позивальник належним чином не виконував власні зобов`язання щодо повернення кредиту, правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» - ПАТ «Дельбта Банк», що придбав права вимоги за вищевказаними договорами на підставі договору від 08 грудня 2011 року, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 листопада 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2 580 грн. 60 коп., а всього стягнути 260 641 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили.

Як встановлено зазначеним рішенням суду, 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 062 доларів США 00 центів, з розрахунку 14% річних, на строк з 30 липня 2008 по 30 липня 2015 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Крім того, 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №219882, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 30 липня 2008 року (а.с.18-20 - копія договору поруки).

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2013 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 258 060 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 168 247 грн. 70 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 89 812 грн. 70 коп.

Суд прийшов до висновку, що на підставі зазначеного та враховуючи те, що позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, умови кредитного договору не виконав, та не бажав погасити заборгованість за даним договором в добровільному порядку, наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними належними доказами.

На виконання рішення суду були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.08.2019 року (справа № 759/8446/13-ц) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено та замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» () у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі № 759/8446/13-ц, виданих Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 9РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ПАТ «Дельта Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40 х, ).

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. постановою від 08 жовтня 2019 року закінчив виконавче провадження №56621729 на підставі п.9 ч.1 ст.39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом. Цією ж постановою були припинені арешти майна боржника - ОСОБА_1 .

Як зазначив приватний виконавець в постанові, Ізмаїльським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області у ВП №51333108 стягнуто із солідарного боржника ОСОБА_2 на користь стягувача суму боргу в розмірі 67 090,90 грн. та виконавчий збір у розмірі 6 709,10 грн. На рахунок приватного виконавця для обліку депозитних сум зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, надійшли кошти, списані з рахунку боржника, в розмірі необхідному для задоволення вимог стягувача, стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Приватним виконавцем стягнуто з боржника та перераховано на користь стягувача 193 550,10 грн. Враховуючи часткове стягнення по солідарному боржнику ОСОБА_2 та стягнення по боржнику ОСОБА_1 , загальна сума стягнутих коштів становить 260 641,00 грн., отже рішення виконано, що свідчить про повне фактичне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом.

Відповідач не надав доказів, що ним була оскаржена постанова приватного виконавця з підстав не повного виконання рішення суду. Тому суд вважає постанову приватного виконавця належним доказом на підтвердження належного виконання рішення суду в примусовому порядку.

Станом на 14 травня 2013 року курс долара США становив 7.993 грн. за 1 долар США, тобто як вбачається, заборгованість за кредитом стягнуто в сумі 21049,38 доларів США, що було еквівалентно 168 247 грн. 70 коп. Отже, вказаним рішенням суду заборгованість за тілом кредиту стягнуто в повному обсязі.

Що ж стосується суми нарахованих процентів за користування кредитом, то станом на 14 травня 2013 року вони стягнуті в розмірі 11 236,42 долари США (враховуючи курс валют).

Таким чином вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 168 247 грн. 70 коп.

Розмір заборгованості за кредитним договором банк розрахував станом на 14 травня 2013 року, та заявив до стягнення в національній грошовій одиниці - гривні, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 листопада 2013 року.

Крім того, як вбачається з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 18.10.2019 року було зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна - марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун 1198, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року, укладеним з АКІБ «Укрсиббанк»; право вимоги за кредитним договором належить ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» на підставі Договору №1370/К про відступлення права вимоги, посвідченого 11 травня 2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого за №904. Як зазначено, розмір основного зобов`язання - 1 550 327,55 грн., строк виконання зобов`язання - 30 липня 2015 року, термін дії обтяження - 18 жовтня 2024 року.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до Святошинського районного суду м.Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Святошинський районний суд м.Києва ухвалив рішення, яке позивач виконав, що підтверджується постановою державного виконавця від 08 жовтня 2019 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, суд дійшов висновку проте, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 липня 2008 року припинились.

Оскільки основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням, суд дійшов також висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо припинення застави за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30 липня 2008 року в частині припинення застави, як похідним від кредитного договору в силу припинення основного зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Підстави припинення застави визначено у статті 28 Закону України "Про заставу". Зокрема, застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Враховуючи викладене та те, що припинення зобов`язання ОСОБА_1 перед стягувачем Банком- ПАТ «Дельта банк» за Кредитним договором №0 від 30 липня 2008 року укладеним між АКІБ «УкрСибБанк» ОСОБА_1 , є винесення 08 жовтня 2019 року постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року у справі №759/8446/13 ( виконавчий лист №2/759/4177/13 виданий 31 січня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва), у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду з погашенням боргу, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що такі обставини є підставою для припинення права застави.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі КГС у постанові від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15.

Перевіряючи доводи апелянта про щодо відсутності підстав вважати факт повного фактичного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки стягнення державним виконавцем 258060,40 грн, на дату його виконання - 2019 рік не свідчить про повернення суми боргу -21049,38 доларів США, оскільки за курсом визначеним НБУ станом на 11 травня 2019 року 21049,38 доларів США становило 1576734,84 грн., колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 30 липня 2008 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 258060,40 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті України - гривні, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто?з боржника, а боржник сплатив таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку про безпідставність доводів апелянта про невиконання позивачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30 липня 2008 року .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в оскаржуваній частині.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв