ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року

м. Черкаси

Справа № 694/1426/20
Провадження № 22-ц/821/281/23
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Петренко Марія Геннадіївна

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача - адвокат Павленко Сергій Іванович

розглянувши упорядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Марії Геннадіївни на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року (постановлену в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Сакун Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, вчиненої внаслідок адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП України,-

в с т а н о в и в :

17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, вчиненої внаслідок адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП України.

Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди завданої внаслідок адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП в розмірі 70905,60 грн.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, вчиненої внаслідок адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП України - залишено без розгляду з підстав, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 9000,00 грн.

Роз`яснено позивачу про його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що 17.11.2022 року представник позивача адвокат Петренко М.Г. приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та їй було достовірно відомо про оголошення перерви до 01.12.2022 року, однак ні вона, ні позивач ОСОБА_1 , не з`явилися в наступне судове засідання та не повідомили про причини своєї неявки. Після відкладення судового розгляду на 20.12.2022 року сторони також були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. Адвокат Петренко М.Г. подала клопотання про відкладення судового розгляду в зв`язку з терміновим відрядженням за кордон, однак жодних доказів на підтвердження цього не надала.

Таким чином, суд враховуючи, що позивач та її представник повторно не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, прийшов до висновку про застосування положення ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі, поданій 17 січня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко М.Г., вважаючи ухвалу суду першої інстанції постановленою при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; із порушенням норм процесуального права, просила ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував, що перелічені засідання були відкладені не через вину позивача та його представника. При цьому, кожного разу коли засідання було відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача, про це суд був достеменно проінформований як письмово так і по телефону.

Щодо засідання, яке було призначено на 01.12.2022 року адвокату було відомо про проведення відео конференції, однак в цей день було призначено допит експерта, який також брав участь у режимі відео конференції, а в Черкаській області та всій країні в цей час було проголошено тривогу, експерт не зміг брати участь, оскільки в Соснівському районному суді м. Черкаси, де він був присутній в той час, під час тривоги засідання не проводяться.

Також, телефоном секретар повідомив адвоката, що засідання відкладається на 20 грудня 2022 року, представник відразу повідомила, що не зможе проводити це засідання, оскільки в цей час вона має іншу заплановану та невідкладну справу, про що повідомила спочатку по телефону секретаря, а згодом направила відповідне клопотання про відкладення розгляду справи.

20 грудня 2022 року відсутність представника позивача була з поважних причин, таким чином жодного разу засідання не були відкладені безпідставно або проігноровано представником, натомість суд та відповідач передбачаючи, що рішення суду буде не на їх користь, вирішили таким чином закрити справу та винести протиправну ухвалу.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Адвокат вказує, що ухвала в цій частині також є безпідставною та незаконною, що явно винесена упереджено на користь відповідача, адже суть поданої заяви є очевидно такою, що має бути задоволена, оскільки мова йде про адміністративного порушника, що завдав шкоди своїми діями. Під час засідань та на підготовчому засіданні, представник відповідача не заявляв жодних витрат на правову допомогу, крім того, суть відшкодування передбачає застосування такого стягнення лише щодо кінцевих рішень, а не проміжних ухвал про залишення позову без розгляду.

Крім того, дана справа не обтяжена значною кількістю доказів, які є в наявності у відповідача, відповідно, його представником - адвокатом Павленко С.І. не збиралися. Підготовка та оформлення відзиву на позовну заяву не потребувала великої кількості доказів, значних затрат часу та зусиль. Належні докази, які підтверджують понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не надано.

Таким чином, доведення позивачем неспіввмірності витрат на професійну правничу допомогу із заявленим клопотання про їхнє зменшення ускладнене в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують надання професійної правничої допомоги адвокатом у справі.

Отже, в даному випадку суд не вирішував спір по суті, тому і присуджувати правову допомогу підстав немає.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 13 лютого 2023 року, представник відповідача - адвокат Павленко С.І. просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року - залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що апеляційна скарга необґрунтована, оскільки оскаржувана ухвала винесена судом з дотриманням норм ЦПК. Дійсно позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Петренко М.Г., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, з різних причин неодноразово не з`являлися в судове засідання.

Подане адвокатом Петренко М.Г. клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначене на 20.12.2022 року, в зв`язку із її терміновим відрядженням за кордон не можна вважати як її неявку із поважної причини, так як нею не надано жодних доказів, які б це підтверджували.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

У справі, яка переглядається встановлено, що ухвалою Звенигородського районного суду від 25.03.2021 року розгляд справи було вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Петренко М.Г., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, з різних причин, неодноразово, зокрема, 22.04.2021 року, 03.03.3022 року, 12.04.2022 року, 28.09.2022 року, 12.10.2022 року, 08.11.2022 року, не з`являлись в судове засідання, внаслідок чого розгляд справи відкладався.

17.11.2022 року представник позивача адвокат Петренко М.Г. приймала участь в судовому засіданні в режимі відео конференції та їй було достовірно відомо про оголошення перерви до 01.12.2022 року, однак ні вона, ні позивач ОСОБА_1 , не з`явились в наступне засідання та не повідомили про причини своєї неявки. Після відкладення судового розгляду на 20.12.2022 року сторони також були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи. В судове засідання 20.12.2022 року позивач та її представник не з`явились. Адвокат Петренко М.Г. подала клопотання про відкладення судового розгляду в зв`язку з терміновим відрядженням за кордон, однак жодних доказів на підтвердження цього не надала.

Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути також й поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» (заява № 11681/85) Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України поняття «може», «має право», «за власною ініціативою» та інші подібні за змістом законодавець не застосовує. Отже, процесуальним законом не передбачено можливість інших варіантів дій суду, окрім залишення позову без розгляду. З огляду на зазначене повноваження суду залишити позов без розгляду не є дискреційним, а відноситься до імперативних.

Отже, відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання своїми процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається першорядно на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Верховний Суд у постановах від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження № 61-13892св20), від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13 (провадження № 61-36375св18), від 7 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц (провадження № 61-4801св20), від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18 (провадження № 61-3617св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21) зазначив, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності /неповажності/ причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною.

Така диференціація обумовлена як потребою забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у якнайшвидшому розгляді справи, а отже, зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі.

Саме тому повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позов без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті. Тож зазначена правова норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами, щоб не допустити зволікання з розглядом справи.

Встановивши, що позивач та представник позивача були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, позивач та її представник повторно не з`явилися в судове засідання, призначене на 20 грудня 2022 року, і від них не надходило заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Подання представником позивача - адвокатом Петренко М.Г. 20.12.2022 року заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із терміновим відрядженням за кордон (а.с. 116, т. 2), не можна вважати як її неявку із поважних причин, оскільки жодних доказів на підтвердження цього не надано.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі роз`яснив позивачу, що відповідно до норм ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Колегія суддів звертає увагу, що, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Що стосується витрат на правову допомогу.

Представник відповідача адвокат Павленко С.І. подав до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду та стягнення судових витрат. При цьому, надав розрахунок затраченого часу по підготовці та веденню цивільної справи станом на 01.12.2022 року, квитанцію про оплату правничої допомоги (а.с.118-122, т. 2).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це об`єктивно підтверджується.

Перевіряючи вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції по суті без змін, а лише скасувала в частині вирішення питання судових витрат, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Марії Геннадіївни - задовольнити частково.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, вчиненої внаслідок адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП України - скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу, відмовивши в стягненні із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за надану правничу допомогу.

В іншій частині ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 16 лютого 2023 року/