Справа № 944/7162/21 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1603/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2022 року в складі судді Кучаковського Ю.С. в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

У грудні 2021 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому покликаючись на ст.ст. 11, 16, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 178 704 грн та сплачений судовий збір.

Вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2018 приблизно о 15 год. 30 хв. на вул.Дрогобицькій у с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем „FIAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 24.03.2021, пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, з якими був госпіталізований у Дрогобицьку міську лікарню.

11.09.2018 ТзОВ „ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС, в особі директора Шелепінського О.М., що діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України, з відповідними заявами про отримання відшкодування шкоди.

Згідно із наказом № 3.1/2760 від 07.05.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 67 014 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням № 1030162 від 11.05.2021, (витрати у зв`язку із втратою годувальника).

Також, на підставі Наказу № 3.1/2764 від 07.05.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 33 507 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням № 1030175 від 11.05.2021 (витрати у зв`язку із втратою годувальника).

На підставі Наказу № 3.1/2763 від 07.05.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 33 507 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням № 1030176 від 11.05.2021, (витрати у зв`язку із втратою годувальника).

Крім цього, на підставі Наказу № 3.1/3597 від 17.06.2021 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату в загальному розмірі 44 676 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням № 1031537 від 18.06.2021, (витрати на поховання).

Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 178 704 грн 00 коп.

Оскільки у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі фактично понесених позивачем витрат, а також те, що відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки, просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 178 704,00 грн завданих збитків в порядку регресу та судовий збір в розмірі 2 680 грн 56 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає таке необґрунтованим та незаконним, оскільки висновки викладені у судовому рішенні не відповідають встановленим обставинам.

Звертає увагу, що при визначені події ДТП суд першої інстанції виходить з відомостей, викладених у постанові про закриття кримінального провадження № 0001935 від 24.03.2021 про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_2 в результаті чого останній отримав травми, від яких помер.

Разом з цим, суд не врахував те, що 20.05.2022 Галицький районний суд м. Львова скасував цю постанову, тому обставини встановленій у такій не можуть бути підставою для прийняття рішення судом.

Зазначає, що подія має ознаки того, що ОСОБА_2 отримав травми і помер не від наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , а від падіння на асфальтне покриття дороги.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

07.02.2023 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника МТСБ України Гермаша С.М. на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на судову практику та спірні правовідносини, зазначає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування шкоди у порядку регресу, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач керуючи автомобілем здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який був госпіталізований у лікарню, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Станом на час ДТП транспортний засіб Фіат реєстраційний номер НОМЕР_1 не мав чинного договору страхування.

Оскільки МТСБУ відповідно до ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентні виплати потерпілим у ДТП особам, останнє має право зворотної вимоги у порядку ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

У добровільному порядку ОСОБА_1 затрати по виплаті страхового відшкодування не відшкодував, тому позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 178 704 грн у судовому порядку, які з врахуванням обставин справи та висновків касаційного суду у схожих правовідносинах, суд першої інстанції задовольнив.

Також суд вирішив питання судових витрат та стягнув з відповідача судовий збір.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Колегія суддів виходить з того, що деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 ст. 1 цього закону).

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

07.09.2018 приблизно о 15 год. 30 хв. на вул. Дрогобицькій у с. Рихтичі Дрогобицького р-ну Львівської області неподалік будинку № 9 відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «FIAT PANDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Дрогобич, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . У результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, з якою був госпіталізований у Дрогобицьку міську лікарню, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 24.03.2021 кримінальне провадження № 0001935 від 07.09.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, ухвалою Галицького районного суд м. Львова від 20.05.2022 поновлено строк для подання скарги, скаргу адвоката Єрохіна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову старшого слідчого Слідчого управління ГУ НП у Львівській області Репія Я.В. від 24.03.2021 про закриття кримінального провадження № 0001935 від 07.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 57-59).

З квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.05.2021 № 05/05, від 06.05.2021 №06/05 вбачається, що ОСОБА_3 оплатила ФОП ОСОБА_4 30 000,00 грн та 20 000,00 грн за надмогильну споруду (а.с. 30).

Станом на 07.09.2018 транспортний засіб «FIAT PANDA» реєстраційний номер НОМЕР_1 не мав чинного договору страхування, тобто цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Представник заявників директор ТзОВ „Центр Автовиплат Поліс, діючи на підставі довіреності, звернувся із заявою від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування для потерпілих навівши відповідний розрахунок такого (а.с. 11-12).

Згідно із Наказом МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » № 3.1/3597 від 17.06.2021 департаментом фінансів сплачено на рахунок ОСОБА_3 44 676,00 грн за шкоду, заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди (платіжне доручення № 1031537).

На підставі Наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » № 3.1/2760 від 07.05.2021 департаментом фінансів сплачено на рахунок ТзОВ «Центр Автовиплат Поліс» 67 014, 00 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (платіжне доручення № 1030162).

Відповідно до Наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » № 3.1/2764 від 07.05.2021 департаментом фінансів сплачено на рахунок ОСОБА_6 33 507,00 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (платіжне доручення № 1030176).

На підставі Наказу МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » № 3.1/2763 від 07.05.2021 департаментом фінансів сплачено на рахунок ОСОБА_7 33 507,00 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (платіжне доручення № 1030175) (а.с. 32-35).

Згідно із листом МТСБУ загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 178704,00 грн., такі витрати бюро запропонувало ОСОБА_1 компенсувати у повному обсязі у добровільному порядку, як особі, відповідальній за завдання шкоди потерпілому.

Звертаючись із позовними вимогами МТСБУ зазначає, що має право на стягнення з відповідача завданих збитків у порядку регресу, однак відповідач у добровільному порядку такі не відшкодував, просив стягнути відповідні витрати у судовому порядку.

Колегія суддів виходить з того, що цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зокрема, у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.10.2019 у справі № 352/342/17.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 24.03.2021 кримінальне провадження №0001935 від 07.09.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В свою чергу, ухвалою Галицького районного суд м. Львова від 20.05.2022 скасовано постанову старшого слідчого Слідчого управління ГУ НП у Львівській області Репія Я.В. від 24.03.2021 про закриття кримінального провадження № 0001935 від 07.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 справа № 751/8121/17 та від 10.01.2019 справа № 500/2095/15-ц.

З врахування наведеного, не спростовують висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що 20.05.2022 Галицький районний суд м. Львова скасував постанову про закриття кримінального провадження № 0001935 від 24.03.2021, оскільки таке не свідчить про відсутність заподіяної шкоди, наявність потерпілих та виникнення таких обставин у зв`язку із експлуатацією відповідачем ОСОБА_1 транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, яким власне таку шкоду заподіяно.

Відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки здійснюється незалежно від вини особи і тільки виключно у випадку, якщо така особа доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, вона звільняється від обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Разом з цим, відповідач ОСОБА_1 наданим йому правом довести, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не скористався, такі докази відсутні в матеріалах справи та не були надані до суду першої інстанції і не представлені апеляційному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із заподіянням шкоди, потерпілі звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про долучення документів та заявою про виплату страхового відшкодування.

Так, за приписами ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених зазначеним Законом України.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Зокрема, відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).

Згідно із пунктом 38.2.1.Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону.

Крім цього, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

При цьому, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що МТСБУ, сплативши страхове відшкодування, набуло право регресу до відповідача, як особи внаслідок дій якої (експлуатації джерела підвищеної небехпеки) заподіяно шкоду.

Зокрема, як слідує із матеріалів справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило потерпілим після смерті ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди, виходячи з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована, і на цій підставі вимагає стягнення з нього цих коштів у порядку регресу.

Матеріалами справи підтверджено, що позовні вимоги заявлено, виходячи з фактичних витрат, що були виплачені потерпілим на загальну суму 178 704,00 грн. згідно поданих квитанцій.

Такий розрахунок, жодним чином не спростовує відповідач, свого альтернативного суду не надав, відтак колегія судді впогоджується із таким, та приходить переконання, що такий належними і допустимими доказами не спростований.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України довів фактичну сплату потерпілим шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди з фонду захисту потерпілих, тому у позивача виникло законне право на відшкодування у порядку регресу суми у розмірі виплаченого відшкодування з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення не є.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2022 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк