ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2082/23 Справа № 206/2950/21 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії (суддя першої інстанції Сухоруков А.О. повний текст рішення складено 31 жовтня 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

9 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:зобов`язати відповідача - ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити перебудову огорожі, що розташована на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 , зменшивши її висоту до 2,0 м з боку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , у строк один календарний місяць з дня набрання законної сили відповідного рішення суду;

- стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати у розмірі 5 850,37 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. дніпропетровська від 08 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

Із вказаними рішеннями суду не погодилась позивачка, та подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду ухваленні з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що експертом Рибкіним В.П. у висновку зазначено, що відстань від прозорої огорожі та до зовнішньої вертикальної поверхні суцільного паркану близько 30 см, але ця величина є приблизною, а відтак, взяття до уваги судом першої інстанції приблизних даних, які не підтверджені належними та достатніми доказами, говорить, про те, що судом було встановлено доведеними обставинами, що мають значення для справи виключно на припущеннях експерта.

Зазначена відповідачем відстань, не підтверджена жодним чином, не змінює той факт, що огорожа збудована відповідачем, висотою 2,3-2,47 м вздовж земельної ділянки позивачки.

Висота бетонного фундаменту з денної поверхні землі без насипного ґрунту з АДРЕСА_2 до горизонтальної його поверхні складає близько 0,6 м, тоді висота зазначеного паркану до денної поверхні землі, без насипного ґрунту по АДРЕСА_2 складає більше 2 метрів. Навмисно, за рахунок насипного ґрунту було приховано конструктивний елемент спірного паркану, як фундамент-стрічковий бетонний монолітний висотою 0,47-0,65 м, який щільно прилягає до прозорої огорожі домоволодіння АДРЕСА_3 .

Також вказує на те, що стягнута з неї додатковим рішенням суду правничої допомоги, є завищеною, та не відповідає складності справи, докази витрат на правничу допомогу не отримувала.

ОСОБА_1 просила рішення Самарського районного суду від 20 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скасувати додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Вказує на те, що при здійсненні експертного дослідження та складанні висновку експерта № 978/979/-21 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 від 12.05.2021 року. не було досліджено, оскільки позивачка не надала експерту, ні план земельної ділянки за адресою: Оранжерейна.44 м. Дніпро з прив`язками меж до будівель і споруд в М1:200, ні план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з прив`язками меж до будівель і споруд в М 1:200, з яких можливо було б встановити межі земельних ділянок з прив`язками меж до будівель і споруд, в тому числі парканів. Зазначений висновок експерта здійснено лише на підставі викопірувальної схеми земельної ділянки, що затверджена головним архітектурно-планувальним управлінням служби містобудівного кадастру, на якій не вказана загальна площа та прив`язки паркану до меж земельної ділянки, про що зазначено у висновку експерта.

Також представник відповідача зазначила, що заперечення позивачки стосовно суми професійної правничої допомоги є безпідставними.

ОСОБА_3 просила рішення Самарського районного суду від 20 жовтня 2022 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_3 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивачки адвокат Яланська Ю.П. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Позивачка та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 29739803 від 19.11.2014 року, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :09:250:0003, загальною площею 0,082 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (том 1 а.с. 19-22).

03.11.2020 року позивач зверталась до Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради із заявою про порушення Державних будівельних норм та умов добросусідства щодо перевірки на предмет порушення власниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , державних будівельних вимог та умов добросусідства, про що свідчить штамп з № ч-9/1 від 03.11.2020 року (том 1 а.с.29-31).

02.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради з заявою про порушення Державних будівельних норм та умов добросусідства (вх. №138 від 02.02.2021 року), у відповідь на яку управлінням винесено припис №002747 від 02.03.2021 року зазначено відомості про параметри погіршення (змінення, використання) об`єкта благоустрою: улаштовані огорожі на межі з вулицею не більше 2,5 м, на межі сусідніх земельних ділянок не більше 2 м та зазначено вимогу про вжиття заходів щодо улаштування огорожі відповідно до вимог ДБН Б.2.2.-5:2011 п.6.7. (том 1 а.с. 32-37).

Власником житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :09:250:0022, загальною площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № інформаційної довідки № 270961395 від 18.08.2021 року (том 1 а.с.74-75).

Відповідно до висновку експерта №978/979-21 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 від 04.04.2021 для подання до суду, складеного 12.05.2021, огорожа домоволодіння АДРЕСА_1 , яка збудована довжиною 24 м та висотою 2,3 - 2,47 м вздовж огорожі домоволодіння АДРЕСА_2 - не відповідає вимогам п. 6.1.34 ДБН Б. 2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» та п. 6.7 ДБН Б. 2.2-5:2011 «Благоустрій територій», де висота огороджень повинна складати не більш ніж 2м на межі сусідніх земельних ділянок (том 1 а.с. 42-54).

Відповідно до висновку судового експерта Рибкіна Віктора Петровича №7 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз за заявою ОСОБА_2 від 28.08.2021 для подання до суду, вбачається, що відхилення фактичної межі (глухого металевого паркану ) від спільної кадастрової межі між земельними ділянками, якщо дивитись на металевий паркан з боку АДРЕСА_1 , складає з лівого боку (лівого кута) на 0,326 м у середині на 0,319 м з правого боку (правого кута) 0,321 м. Глухий (суцільний) паркан з металевого профілю довжиною 23,86 м, встановлений ОСОБА_2 уздовж спільній кадастровій межі (якою є прозора металева огорожа) між земельною ділянкою, кадастровий номер :09:250:0022, загальною площею 0,1 га, яка є у власності, ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та сусідньою земельною ділянкою, що межує з вищезазначеною земельною ділянкою загальною площею 0,082 га з кадастровим номером :09:250:0003, яка є у власності ОСОБА_4 і розташована за адресою: АДРЕСА_2 , якщо дивитись на нього з боку АДРЕСА_1 за рахунок насипного грунту менше 2 м і відповідає чинним державним будівельним нормам та іншим нормативним актам, що регламентують встановлення парканів, а саме п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та пункту 6.7 ДБН Б.2.25: 2011 «Благоустрій території» (том 1 а.с. 139-175).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що огорожа, побудована відповідачем ОСОБА_2 встановлена не на межі із земельною ділянкою позивача, а на відстані від спільної межі, на якій вже була встановлена огорожа з металевої сітки.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Статтею 103 ЗК України, передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

За положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Нормами статті 41 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. З урахуванням загальних принципів, передбачених практикою ЄСПЛ, слід зауважити, якщо в Конвенції прямо не визнається право на здорове та спокійне середовище для життя, то у випадках, коли людина безпосередньо і серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (поведінка сусідів, функціонування промислових об`єктів тощо), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла не обмежується конкретними фізичними порушення, такими як несанкціоноване проникнення в будинок особи, а також включає такі посягання, які не є конкретними чи фізичними, наприклад, шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися зручностями свого житла. Такі порушення слід розглядати не лише в аспекті права особи на матеріальний об`єкт/простір, але і як право на отримання задоволення від користування таким об`єктом. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла слід визначити чи досягнули незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення для втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від всіх обставин справи, таких як інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадкам.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 598/1708/18 провадження № 61-1529св19.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН-Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх земельних ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях.

Відповідно до положень пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. При цьому висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 збудував з профільованого металевого листа суцільну, глуху, непрозору огорожу на бетонному фундаменті. Висота цієї глухої суцільної огорожі з профільного листу (вздовж частини прозорої огорожі земельної ділянки позивачки), чим створює перешкоди у користуванні нерухомим майном, оскільки це призвело до неналежного освітлення земельної ділянки та провітрювання суміжних земельних ділянок.

В матеріалах справи наявні експертизи, з яких вбачається, що відповідно до висновку експерта №978/979-21 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по заяві ОСОБА_1 від 04.04.2021 для подання до суду, складеного 12.05.2021, огорожа домоволодіння АДРЕСА_1 , яка збудована довжиною 24 м та висотою 2,3 - 2,47 м вздовж огорожі домоволодіння АДРЕСА_2 - не відповідає вимогам п. 6.1.34 ДБН Б. 2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» та п. 6.7 ДБН Б. 2.2-5:2011 «Благоустрій територій», де висота огороджень повинна складати не більш ніж 2м на межі сусідніх земельних ділянок (том 1 а.с. 42-54).

Відповідно до висновку судового експерта Рибкіна Віктора Петровича №7 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз за заявою ОСОБА_2 від 28.08.2021 для подання до суду, вбачається, що відхилення фактичної межі (глухого металевого паркану) від спільної кадастрової межі між земельними ділянками, якщо дивитись на металевий паркан з боку АДРЕСА_1 , складає з лівого боку (лівого кута) на 0,326 м у середині на 0,319 м з правого боку (правого кута) 0,321 м. Глухий (суцільний) паркан з металевого профілю довжиною 23,86 м, встановлений ОСОБА_2 уздовж спільної кадастрової межі (якою є прозора металева огорожа) між земельною ділянкою, кадастровий номер :09:250:0022, загальною площею 0,1 га, яка є у власності, ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та сусідньою земельною ділянкою, що межує з вищезазначеною земельною ділянкою загальною площею 0,082 га з кадастровим номером :09:250:0003, яка є у власності ОСОБА_4 і розташована за адресою: АДРЕСА_2 , якщо дивитись на нього з боку АДРЕСА_1 за рахунок насипного ґрунту менше 2 м і відповідає чинним державним будівельним нормам та іншим нормативним актам, що регламентують встановлення парканів, а саме п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та пункту 6.7 ДБН Б.2.25: 2011 «Благоустрій території» (том 1 а.с. 139-175).

Згідно висновку судового експерта Рибкіна Віктора Петровича №7 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз за заявою ОСОБА_2 від 28.08.2021 року, для подання до суду, вбачається, що даний висновок було зроблено на припущеннях, оскільки без належного обстеження земельної ділянки відповідача, оскільки з наявних у висновку експерта фото вбачається, що експертом було зроблено заміри паркану від насипу землі, що на думку суду відповідачем було навмисно зроблено для приховування реальної висоти паркану (т.1а.с.149-151), судовим експертом було проігноровано той факт, що паркан стоїть на бетонному фундаменті, тим самим у висновку була вказана невірна висота паркану, не від основи фундаменту паркану, а від насипу землі.

Також, з висновку експерта № 978/979-21 від 04.04.2021 року вбачається, що паркан був побудований на фундаменті стрічковий бетонний монолітний висотою 0.47-065 м., стовпи, що замуровані у фундамент металевий кут висотою 1,8 м, також, ним були зроблені фото з земельної ділянки позивачки, з яких достаменно вбачається, що металевий паркан стоїть саме на бетонному фундаменті (т.1 а.с.48-53).

Отже, судом встановлено, що огорожа з металевого профілю на межі суміжних земельних ділянок облаштована з порушенням Державних будівельних норм, що призвело до незабезпечення інсоляції житлових будинків і провітрювання суміжних територій.

Висновок суду про те, що огорожа побудована не на межі із земельною ділянкою а на відстані від спільної межі є таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки в даній справі спір виник не за місце розташування паркану, а про порушення будівельних норм паркану який було побудовано у вздовж земельної ділянки позивачки, а тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, без належного дослідження обставин справи та доказів у справі, що призвело до помилкового висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, то воно підлягає скасуванню.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 , вбачається, що вона також оскаржувала додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровска від 08 листопада 2022 року.

Згідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

За таких обставин, оскільки рішення Самараського районного суду м. Дніпропетровска від 20 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимоги, скасуванню також підлягає додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року.

Згідно п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України. до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Згідно ч.6,7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, АКТ №978/979-21 від 12.05.2021 року здачі-приймання висновку експерта № 978/979-21 за заявою від 04.03.2021 року, відповідно якого загальна вартість експертизи становила 4 942,37 грн.

Згідно квитанції №0.0.. від 05.04.2021 року експертиза була оплачена (т.1 а.с.1).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підлягають стягненню витрати на пов`язані із залученням експерта.

Також при поданні позовної заяви позивачка сплачувала судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 02.07.2021 року (т.1а.с.2).

При поданні апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 1362 грн., що підтверджується квитанцією №м0.0..1 від 06.12.2022 року (т.2 а.с.45).

Оскільки позовна задоволено повністю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити перебудову огорожі, що розташована на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 , зменшивши її висоту до 2,0 м з боку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , у строк один календарний місяць з дня набрання законної сили відповідного рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 978/979-21 у розмірі 4942,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2270 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи