Справа №345/243/23
Провадження № 2/345/241/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, суд-

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 , яка постійно проживала в с.Сівка-Калуська. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, яким все майно заповіла позивачці. Оскільки у власності спадкодавця на час смерті перебував незакінчений будівництвом будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , як законний представник позивача подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Через відсутність зареєстрованого права власності, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей недобудований будинок. Проте рішенням Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 за позивачкою було визнано право власності на незакінчений будівництвом будинок по АДРЕСА_1 . Також рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.04.2016 було визнано за позивачкою право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та по господарських споруд.

Фактично рішеннями Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 та від 18.04.2016 встановлено, що позивачка прийняла спадщину у встановлений строк після смерті спадкодавця і що помилка у написанні прізвища спадкодавця має місце через видачу документів у різні часові періоди та різними посадовими особами.

Окрім прийняття у спадщину вказаного майна, позивачка 04.10.2022 подала заяву нотаріусу про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на інше майно, а саме на земельну ділянку площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в с.Сівка-Калуська в ур. «Солонці», на яку видано державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ № 003348, виданий 26.04.2001.

Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску строку на прийняття спадщини та розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця.

Проте позивачка вважає, що набула право на вище вказану земельну ділянку, зважаючи на наступне.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 033348, виданого 26.04.2001, на час смерті спадкодавцю належала земельна ділянка площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с.Сівка-Калуська в ур.»Солонці». Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вище вказана земельна ділянка зареєстрована за спадкодавцем, кадастровий номер земельної ділянки :01:010:0018.

Вище вказаними рішеннями Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 та від 18.04.2016 встановлено, що позивачка в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також про різне написання прізвища спадкодавця.

За змістом ч.4 ст.82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому з огляду на вище вказану норму права, не підлягають доказуванню нею обставини прийняття спадщини після смерті спадкодавці та помилка в написанні прізвища спадкодавця.

Тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0018, площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с.Сівка-Калуська Калуського району в ур.»Солонці», право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 .

Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву в якій вказує, що позов підтримує, просить задоволити, а розгляд справи проводити у її відсутності. У разі неявки відповідачів, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій вказує, що позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Іванів О.Б. подав до суду заяву, в якій вказує, що позов визнає і не заперечує щодо задоволення позову. Розгляд справи просить проводити без його участі та участі ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частина 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України).

Положенням ч.ч.1, 2, 5 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - бабця позивачки по справі (а.с.12 зворот).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, яким все майно заповіла позивачці (а.с.13).

04.10.2022 ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину , а саме на земельну ділянку площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с.Сівка-Калуська (а.с.17).

04.10.2022 приватним нотаріусом Локатир М.В. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,20 га , цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини, визначений частиною 1 ст.1270 ЦК України та в зв`язку з розбіжностями в прізвищі спадкодавця « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 » та рекомендовано звернутися до суду (а.с.8).

В своїх позовних вимогах позивачка зазначає, що оскільки у власності спадкодавця на час смерті перебував незакінчений будівництвом будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , як законний представник позивача подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Через відсутність зареєстрованого права власності, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей недобудований будинок. Проте рішенням Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 за позивачкою було визнано право власності на незакінчений будівництвом будинок по АДРЕСА_1 . Також рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.04.2016 було визнано за позивачкою право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та по господарських споруд (а.с.9,15,5,6-7).

Фактично рішеннями Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 та від 18.04.2016 встановлено, що позивачка прийняла спадщину у встановлений строк після смерті спадкодавця і що помилка у написанні прізвища спадкодавця має місце через видачу документів у різні часові періоди та різними посадовими особами.

Вище вказаними рішеннями Калуського міськрайонного суду від 31.08.2005 та від 18.04.2016 встановлено, що позивачка в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також про різне написання прізвища спадкодавця.

За змістом ч.4 ст.82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому з огляду на вище вказану норму права, не підлягають доказуванню нею обставини прийняття спадщини після смерті спадкодавці та помилка в написанні прізвища спадкодавця.

Тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0018, площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с.сівка Калуська Калуського району в ур. "Солонці».

Як встановлено в судовому засіданні, до 04.10.2022 і до часу винесення вище зазначених рішень Калуським міськрайонним судом позивачка не зверталася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер :01:010:0018, площею 0,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с.Сівка-Калуська Калуського району в ур. "Солонці».

Звернення до нотаріуса, по відмовах якого винесено зазначені рішення, стосувалися видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на незавершений будівництвом житловий будинок та, що в с.Сівка-Калуська та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та господарських споруд, що розташована на території с.Сівка-Калуська.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (п.23, п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц).

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством. При цьому до суду позивач звертається із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які успадкувала від спадкодавця.

При цьому, ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України.

Всупереч вказаним вище нормам чинного законодавства, позивач не звертається до суду з вимогою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права. Позивачу необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1270, 1272 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України,-

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: