Провадження № 22-ц/4808/370/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3

на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року, постановлену судом у складі судді Бородовського С.О.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3600 грн.

01 грудня Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600 грн.

Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених ст. 161 унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року про відмову у видачі судового наказу про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь скаржниці витрати за послуги адвоката в розмірі 3600 грн, що понесені у суді першої інстанції та витрати за послуги адвоката, що понесені у суді першої інстанції , та витрати, що понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п. 1 ч.1, 3 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать також витрати на правничу допомогу. У зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції заявницею понесено витрати за послуги адвоката в розмірі 3600 грн, які підтверджені доказами, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь заявниці на підставі п. 6 ч.1 ст. 168 ЦПК України.

Також зазначила, що у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, скаржниця очікує понести витрати у розмірі 4000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 березня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без повідомлення сторін в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ОСОБА_2 отримав копію ухвали Івано-Франківського апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 23 лютого 2023 року та копію апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до стягнення в загальному судовому процесі на підставі їх доведення та спростування учасниками спору та в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина, яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Отже, вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд відмовляючи у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правничу допомогу не зазначив, чому вимога про стягнення з боржника витрат на правничу допомогу, понесених при подачі заяви про видачу судового наказу, не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу додано: меморіальний ордер №@2PL208975 від 19 жовтня 2022 року на суму 3600 грн; копію договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів; Акт приймання виконаних робіт від 20.10.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК, а тому поширюється на всі категорії цивільних справ, у тому числі на наказне провадження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, витрати на правову допомогу при видачі судового наказу за умови достатньо обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника згідно зі ст. 137 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Вказаного суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку, що питання стягнення витрат на правову допомогу не може бути розглянуте в рамках наказного провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі незгоди боржника із судовим наказом про стягнення з нього коштів, в тому числі і витрат по оплаті за надану правову допомогу, боржник має право на підставі ст. 170 ЦПК України подати до суду заяву про скасування судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника витрат на правову допомогу, понесених заявником при поданні заяви про видачу судового наказу, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева