Номер провадження: 22-ц/813/2284/23
Справа № 521/2897/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищенної небезпеки у розмірі 122680,66 грн. та судові витрати в розмірі 1680 грн., 81 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с. 89).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) 2600 (дві тисячі шістсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмір 908 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовної заяви.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, вищезазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2020 року о 13 год. 25 хв. в м. Одеса напроти будівлі №5 по вул.Люстдорфської, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "RENAUT", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не виконав вимогу п.10.3 ПДР, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, чим спричинив зіткнення з транспортним засобом "LEXUS" GX 470 державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

30 грудня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Власником автомобіля марки "LEXUS" GX 470 державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , центр ДАЇ 5182 є ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність позивачки була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА».

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "RENAUT", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №ЕР121211866, застрахована в межах ліміту 130000 грн., розмір франшизи 2600 грн.00 коп.

Як вбачається з позовної заяви, з урахуванням відносин між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі акту/наказу від 25.01.2021, страхова компанія ПрАТ «СК «УНІКА» визначила розмір страхового відшкодування у зв`язку з виниклою ДТП в сумі 97014 (дев`яносто сім тисяч чотирнадцять) гривень 94 коп., яке зменшено на суму франшизи 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00коп.

Страховик виплатив страхове відшкодування позивачці в сумі 94 414 (дев`яносто чотири тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 94 коп., що підтверджується матеріалами справи, і позивачка не заперечує факт отримання нею грошей.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що позивачка, отримавши страхове відшкодування у розмірі 94 414,94 грн. погодилась із вказаною сумою виплати, не оскаржила її, не пред`явила позов до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування, з огляду на те, що ліміт страхових сум є більшим та міг покрити більшу суму завданої шкоди. Крім того, судом зазначено, що позивачка не зверталась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із вимогами про стягнення додаткового страхового відшкодування в розмірі різниці між виплаченим відшкодуванням та витраченими власними коштами, які вона фактично витратила на відновлювальний ремонт автомобіля, а тому суд дійшов висновку, що враховуючи проведені виплати, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, відповідач, повинен компенсувати позивачці лише не отриману нею франшизу у сумі 2600 гривень.

Проте , апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинма справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним Законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1192, 1194 ЦК України страховик несе обмежену відповідальність, та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи.

У разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди саме винна особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні ДТП, яка сталася 25.11.2020р., в якій було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль марки "LEXUS" GX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 25-26).

Відповідно до Листа - повідомлення від 22.12.2020 року, направленного на адресу відповідача ОСОБА_2 вбачається, що останнього було повідомлено про початок обстеження на станції технічного обслуговування транспортного засобу марки "LEXUS" GX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , у тому числі страховими експертами для подальшого визначення обсягу відновлювального ремонту та його ціни (а.с. 27-29).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка ОСОБА_1 на підтвердження суми заподіяних збитків, які нею були понесені для відновлення свого порушенного права, надала до суду наступні документи зі станції технічного обслуговування на підставі яких вона оплатила вартість відновлювального ремонту транспортного засобу LEXUS" GX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 у розмірі 217095,60 грн.:

-рахунок фактура №2970 від 04.01.2020р.;

-акт прийому передачі виконаних робіт №97 від 20.01.2021р.;

-квитанція №2830 від 09.12.2020р. про оплату авансового платежу на суму 33830,00 грн.;

-квитанція №2962 від 23.12.2020р. про лплату авансового платежу на суму 28400, 00 грн.;

-квитанція №9 від 04.01.2021р. про часткову оплату за послуги згідно рахунку фактури №2970 від 04.01.2020р. на суму 56400,00 грн.;

-квитанція №122 від 20.01.2021р. про часткову оплату за послуги згідно рахунку фактури №2970 від 04.01.2020р. на суму 98465,00 грн.

Судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу "RENAUT", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме відповідача була застрахована в ПрАТ «ПЗУ Україна», а позивачки, як власника транспортного засобу «LEXUS» GX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 у ПрАТ «СК «УНІКА».

З урахуванням взаємовідносин між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі страхового акту/наказу від 25.01.2021, страхова компанія ПрАТ «СК «УНІКА» виплатила на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 94414,94 грн., яке було зменшено на суму франшизи 2600 гривень 00коп, що підтверджується матеріалами справи, і позивачка не заперечує факт отримання нею грошей.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перелік замінених деталей та ремонтних робіт, виконаних у зв`язку з відновлювальним ремонтом автомобіля, не відповідає пошкодженням, отриманих внаслідок ДТП, а також на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «LEXUS» GX 470, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 у розмірі 217095,60 грн. та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 94414,94 грн.

Це узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) п.55,56,71,72, а саме відповідно до статті 1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України"Прообов`язковестрахування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції, суд послався на цю постанову, але трактував її по іншому та привів підстави, які стосуються відповідальності страховика, а не відповідальності винної особи у ДТП у разі, коли страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при вирішення спору не застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та прийшов до помилкового висновку про відмову у позові в частині стягнення 120 080,66 грн. (122680,66 грн. 2600 грн. (франшиза) = 120 080,66 грн.).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги є частково обгрнутованими та заслуговують на увагу суду.

Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту належного їй автомобіля та виплаченим страховим відшкодуванням.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3,4ч.1,ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову ОСОБА_1 сплатила 1226,81 грн. судового збору (а.с.6) та за подачу апеляційної скарги нею сплачено 1840,30 грн. судового збору (а.с. 134), а всього 3067,11 грн., у разі задоволення позову ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоду у розмірі 120080,66 гривен скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 120080 (сто двадцять тисяч вісімдесять) гривен, 66 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3067 (три тисячі шістдесят сім) гривен 11 копійок судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева