Єдиний унікальний номер: 379/325/23
Провадження № 4-с/379/1/23
УХВАЛА

09 березня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі

головуючої судді Музиченко О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Бакал О.А.,

представника скаржниці адвоката Шостака Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ),

У С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулась до Таращанського районного суду Київської області з указаною скаргою, мотивуючи тим, що при намірі здійснити відчуження належного їй нерухомого майна приватний нотаріус повідомив про наявне відкрите виконавче провадження, на підставі якого на її майно відділом ДВС Таращанського РУЮ накладений арешт. Здійснивши пошук шляхом безпосереднього доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження та за допомогою доступу до Єдиного реєстру боржників, скаржниця переконалася у відсутності відкритих щодо неї виконавчих проваджень. Для того, щоб з`ясувати підстави обтяження, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Федкевич Н.М. було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №322745978 від 14.02.2023, з якої стало відомо, що відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції на підставі судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 27.11.2008 у справі №2-н-25 за заявою АБ «Київська Русь» про стягнення заборгованості по кредиту 28.12.2009 було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 9394606) щодо арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 . 20.02.2023 скаржниця звернулася до Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна та 23.02.2023 отримала від ДВС відповідь про те, що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебував судовий наказ Таращанського районного суду Київської області від 27.11.2008 №2-н-25 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики на користь АБ «Київська Русь» у сумі 18 165,67 грн; 14.10.2011 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення (в редакції Закону від 04.11.2010)).Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 04.11.2010) «Наслідки завершення виконавчого провадження» - якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанов для пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту майна. З огляду на те, що свого часу державний виконавець відділу ДВС допустив порушення, що полягало у невиконанні всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, а паперовий варіант виконавчого провадження, переданого до архіву, знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» за закінченням строку зберігання скаржниця просить суд зняти арешт з її нерухомого майна, накладений на підставі судового наказу №2-н-25, виданого 27.11.2008 року Таращанським районним судом Київської області (запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.12.2009 року за № 9394606), та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 28.12.2009 року за № 9394606 про арешт її нерухомого майна, накладений на підставі цього судового наказу.

02.03.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану скаргу до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 09.03.2023 (а.с.16).

В судовому засіданні представник скаржниці адвокат Шостак Ю.В. скаргу підтримав, водночас, подав заяву, в якій просив додатково до вже заявлених вимог скарги визнати дії Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 протиправними. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у скарзі доводам.

Представник Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) усудове засідання не з`явився, про день час і місце розгляду скарги повідомлені належно і завчасно. 09.03.2023 на електронну пошту суду від Таращанського відділу ДВС надійшов лист з проханням розглянути скаргу і прийняти рішення на розсуд суду.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Відтак, перешкоди для розгляду скарги відсутні.

Вислухавши пояснення представника скаржниці, дослідивши скаргу та додані до неї документи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положенням пункту «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Указана скарга подана до суду 02.03.2023, що вбачається з відбитку (а.с.1) у десятиденний строк з дня повідомлення Таращанським ВДВС про неможливість зняття арешту з нерухомого майна /23.02.2023/. Відтак, строк звернення до суду з цією скаргою дотримано.

Суд установив, що 28.12.2009 державний реєстратор Таращанської міської ради Київської області Шпира О.Л. на підставі судового наказу № 2-н-25, виданого 27.11.2008 Таращанським районним судом Київської області по заяві АБ «Київська Русь» про стягнення заборгованості по кредиту, внесла /перенесла/ відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9394606, щодо арешту всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Обтяжувачем вказаний Відділ ДВС Таращанського районного управління юстиції. Указане вбачається з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322745978 від 14.02.2023 (а.с.6).

Згідно поданої Інформації від 14.02.2023 установлено, що арешт з усього майна ОСОБА_1 , зокрема і земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0137 площею 0,1828 га, яка відповідно до рішення Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області від 24.06.2021 за № 1127-07-VIII на праві власності належить ОСОБА_1 , - державною виконавчою службою не знятий.

Перевіркою в Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено відсутність інформації щодо боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.7, 8).

20.02.2023 ОСОБА_1 подала начальнику Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)заяву про зняття арешту із нерухомого майна, накладеного на підставі судового наказу № 2-н-25 від 27.11.2008 (а.с.9, 10).

З листа-відповіді Таращанського відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ)від 23.02.2023 за № 1864/24.7-43/ вбачається, що на виконанні у відділі перебував судовий наказ Таращанського районного суду Київської області від 27.11.2008 справа № 2-н-25 про стягнення з неї / ОСОБА_2 / боргу за договором позики на користь АБ «Київська Русь» у сумі 18 165,67 грн; 14.10.2011 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне повне виконання рішення (в редакції Закону від 04.11.2010). Таращанський відділ ДВС повідомив скаржницю про знищення паперового варіанту виконавчого провадження за закінченням строку зберігання та рекомендував їй для зняття арешту з нерухомого майна звернутись до суду (а.с.11).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як уже вказувалось судом, згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту (Постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року справа № 206/2832/21 провадження № 61-10757св22).

Відтак, скаржницею обрано належний спосіб захисту її порушених прав подання скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04.11.2010) було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Судом встановлено, що державним виконавцем 14.10.2011 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне повне виконання рішення (в редакції Закону від 04.11.2010) - без вирішення питання щодо скасування арешту майна.

Відомостей щодо наявності будь-яких претензій стягувача АБ «Київська Русь» до боржниці ОСОБА_1 матеріали скарги не містять та державним виконавцем не надано.

Звертаючись до державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту із нерухомого майна скаржниця вказала, що відкритих виконавчих проваджень щодо неї не зареєстровано, будь-яка заборгованість відсутня. При цьому, у письмовій відповіді ДВС роз`яснено положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04.11.2010) та повідомлено про відсутність у відділі паперового варіанту виконавчого провадження, який було передано до архіву, оскільки його було знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що наявність протягом одинадцяти років нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року справа № 2/0301/806/11.

Так, незважаючи на вимоги законодавства, які були чинними на момент виникнення питання щодо скасування арешту на майно скаржниці при закінченні виконавчого провадження, Таращанським ВДВС у 2011 році не було вчинено відповідних дій щодо зняття арешту з майна боржника при закритті виконавчого провадження та не перевірено наявність незнятого арешту при передачі матеріалів виконавчого провадження до архіву та подальшого знищення. Враховуючи відсутність майнових претензій з боку стягувача, наявність арешту майна боржника впродовж тривалого часу /одинадцяти років/ становить непропорційне втручання в особисті майнові права власника ОСОБА_1 щодо можливості реалізації права володіння та розпорядження. У цьому випадку наявна протиправна бездіяльність Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту з усього майна скаржниці.

Водночас, суд зауважує, що скарга ОСОБА_1 подана в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (розділ 7 ЦПК України).

За положенням ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, встановивши неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з нерухомого майна скаржниці боржниці за виконавчим провадженням суд зобов`язує ДВС зняти арешт з майна боржника.

Про таке ж указав і Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

На підставі наведеного вище суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скарги.

При цьому, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року, викладений у справі № 447/455/17, про те, що дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Керуючись ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.11.2010, ст.ст. 1, 5, 18, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 260, 261, 263, 354, 447, 449, 450, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)щодо незняття арешту з усього майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі судового наказу № 2-н-25, виданого 27 листопада 2008 року Таращанським районним судом Київської області (запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.12.2009 року за № 9394606).

Зобов`язати начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майнаОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений на виконання судового наказу № 2-н-25, виданого 27 листопада 2008 року Таращанським районним судом Київської області (запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.12.2009 року за № 9394606), та виключити відомості про цей арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У решті вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 09.03.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО