КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/2049/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Кругленком Миколою Сергійовичем , на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та просило стягнути солідарно заборгованість за відсотками у розмірі 3 282 680,08 грн.

На обґрунтування позову посилалося на те, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 зазначеного договору ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за кредитними договорами, укладеними з боржниками.

Отже, внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02 жовтня 2008 року № 2706/1008/71-605, який укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 , та за договором поруки від 02 жовтня 2008 року № 2706/1008/71-605-Р-І, який укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до умов зазначеного кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 156 000 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити відсотки за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, проте ОСОБА_3 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 та поручитель за вказаними зобов`язаннями ОСОБА_1 у добровільному порядку не виконували взяті на себе зобов`язання ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду із позовом та просив стягнути із відповдачів кошти за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1938548,82 грн.

Позивач вважав, що судове рішення про задоволення вимог кредитора станом на жовтень 2011 року не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржників від подальшого виконання передбачених договором зобов`язань, тому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за відсотками за період з 28 листопада 2012 року до 01 серпня 2016 року у розмірі 3 282 680,08 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за відсотками у розмірі 3 282 680,08 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Кругленко М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості за кредитом, у якому зазначена заборгованість за кредитним договором, яка складається з відсотків, нарахованих поза межами строку дії кредитного договору, в той час, як нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, ані договором, ані законом не передбачено.

Після направлення первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» повідомлення №3329 від 20 травня 2010 року «Про зміну умов кредитного договору №2706/1008/71-605 від 02 жовтня 2008 року», право кредитора на нарахування відсотків припинилося з наступного дня після зазначеної в такому повідомленні дати, а саме, з 01 червня 2010 року, а тому, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк», не мало права нараховувати відсотки за кредитним договором після 31 травня 2010 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року в частині задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та в частині стягнення судового збору з неї на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 24 620,10 грн. скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у розмірі 3 282 680,08 грн.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 та стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі 24 620,10 грн. залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року було виправлено описку в постанові Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року.

В подальшому, представник ОСОБА_1 - Кругленко М.С. подав касаційну скаргу й постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кругленко М.С., задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року в частині вирішення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за відсотками скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - Кругленко М.С. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача у справі та відповідач ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явився про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 177, 178 т.2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - Кругленка М.С. , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір від 02 жовтня 2008 року № 2706/1008/71-605.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_3 отримав у банку кредит у розмірі 156 000,00 дол. США з метою придбання нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, на строк з 02 жовтня 2008 року до 02 жовтня 2034 року включно.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 02 жовтня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки

№ 2706/1008/71-605-Р-І, відповідно до умов якого ОСОБА_1 як поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2012 року у справі № 2-5537/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 18 жовтня 2011 року у розмірі 1 938 548,82 грн.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 вересня 2012 року у справі №2-5537/12 набрало законної сили 16 жовтня 2012 року (т. 1, а. с. 4-7).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладений договір факторингу № 15.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено договір факторингу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 травня 2014 року у справі № 757/20544/13 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Омега Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги (факторингу) апеляційні скарги задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2014 року, яким позов було задоволено, скасовано. Ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Омега Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги (факторингу) відмовлено.

ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало відповідачам вимогу про досудове врегулювання спору від 09 вересня 2016 року, з якої випливає, що позивач вимагав від відповідачів протягом 30 днів з моменту надіслання вимоги сплатити всю наявну заборгованість, у томі числі заборгованість за відсотками у сумі 3 282 680,08 грн.

ТОВ «Кредитні ініціативи» надало розрахунок заборгованості за відсотками позичальника ОСОБА_3 , яка за період з 28 листопада 2012 року до 01 серпня 2016 року за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року № 2706/1008/71-605 становить 3 282 680,08 грн.

Вирішуючи вказаний спір в частині позовних вимог до ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що ВАТ «Сведбанк» як кредитор виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу у справі ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 156000 доларів США, останній взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплаті процентів за користування вказаними кредитним коштами перед банком не виконав, тому суд визнав законними та обґрунтованими вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», як правонаступника ВАТ «Сведбанк» в частині нарахування процентів за користування коштами в період з 28 листопада 2012 року до 01 серпня 2016 року за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року № 2706/1008/71-605 становить 3 282 680,08 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18 (провадження № 61-1436св20), від 17 червня 2020 року у справі 490/10838/16 (провадження № 61-43824св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 452/926/16 (провадження № 61-45315св18), на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 оскаржує заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року у повному обсязі в тому числі і в частині задоволених судом вимог щодо ОСОБА_3 , тому колегія суддів вважає, що вказане заочне рішення в частині вимог до ОСОБА_3 також підлягає скасуванню виходячи із того, що заявлені ТОВ «Кредитні ініціативи» позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_3 заборгованості зі сплати відсотків, нарахованих після пред`явлення до позичальника, нараховані фактично після пред`явлення до позичальника вимоги про повернення всієї суми отриманого кредиту, тобто згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду у справі №2-5537/12 від 07 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позичальник не виконував свої зобов`язання з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами, тому кредитодавець ВАТ «Сведбанк» 20 травня 2010 року направив ОСОБА_3 повідомлення про зміну умов Кредитного договору №2706/1008/71-0605 від 02 жовтня 2008 року на підставі статей 1050, 1054 ЦК України звернувся з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та повернення всієї суми кредиту до 31 травня 2010 року.

Таким чином, у справі, яка переглядається, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків у розмірі 3 282 680 грн 08 коп., нарахованих після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України та ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості, тобто з 28 листопада 2012 року по 01 серпня 2016 року, - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12).

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір неправильно застосував норми матеріального права та дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Враховуючи, що при ухвалення 12 квітня 2021 року попередньої постанови Київським апеляційним судом у вказаній справі (а.с. 84 т.2) судовий збір за апеляційний перегляд вказаної справи у повному розмірі стягнутий із ТОВ «Кредитні ініціативи» в дохід держави, тому колегія суддів в цій частині не стягує судових витрат.

Керуючись ст. 1046, 1048, 1050 ЦК України, ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Кругленком Миколою Сергійовичем , задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв