Справа № 442/5177/21 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1535/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м.Львів

Справа № 442/5177/21

Провадження № 22ц/811/1535/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: прокурора Яворського Я.І.

розглянув справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 9 червня 2022 року у складі судді Хомика А.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури,-

встановив:

7 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 квітня 2016 року по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 10 квітня 2016 року в межах кримінального провадження № 000454 від 16 лютого 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення чужого майна невідомою особою особистого майна ОСОБА_2 . Під час обшуку працівниками поліції виявлено та вилучено чотири пістолети (на деякі з них він ( ОСОБА_1 ) мав дозвіл на право зберігання). Вказує, що на кожен пістолет був чек на його придбання, та такі не були вогнепальною зброєю. 18 листопада 2016 року слідчим Франківського ВП ГУ НП у Львівській області в межах кримінального провадження №004275 йому (позивачу) оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Зазначає, що 30 листопада 2016 року йому вручено повідомлення про відкриття кримінального провадження і в цей же день в порядку ст.290 КПК України були надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження. Стверджує, що 30 листопада 2016 року обвинувальний акт щодо нього скерований для розгляду в Франківський районний суд м.Львова. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року він визнаний невинуватим за ч.1 ст.263 КК України та виправданий через недоведеність наявності в його діях складу кримінального правопорушення. Такий вирок скасовано ухвалою Львівського апеляційного суду від 4 березня 2019 року через порушення вимог кримінального процесуального закону, справу направлено на новий розгляд. 26 серпня 2020 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області повторно винесено виправдувальний вирок у цьому ж кримінальному провадженні. Вказаний вирок оскаржувався в апеляційній та касаційній інстанціях, однак був залишений без змін та 22 грудня 2020 року набрав законної сили. Вказує, що в результаті незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури він з 18 листопада 2016 (з дня вручення підозри) по 22 грудня 2020 року (дня вступу виправдувального вироку в законну силу) незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить 4 роки 1 місяць 4 дні. Зазначає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури йому було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на правову допомогу, за якою він змушений був звернутись під час перебування під судом і слідством, а також моральної шкоди. У зв`язку з цим просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу кошти в сумі 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури. Вирішено витання судових витрат.

Рішення суду оскаржує Львівська обласна прокуратура. Вказує, що не погоджується з рішенням, оскільки таке прийняте з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Вважає, що розмір відшкодування, наведений у рішенні, є необґрунтованим і безпідставним, зокрема в частині застосування для розрахунку не одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб чи мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом на момент заявленого, як цього вимагає Закон, а збільшено без належної правової аргументації та доказової бази. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що він зазнав фізичних страждань, не надано доказів (у т.ч. медичних документів), які б свідчили про погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, вчинені дискримінаційні дії відносно нього. Позивач не був обмежений у вільному пересуванні, оскільки запобіжний захід відносно нього не обирався. Зазначено, що в основу позову покладено лише покази позивача, без жодних доказів, свідчень, висновків експертів, тощо які в причинно-наслідковому зв`язку могли б підтвердити дійсність завдання моральної шкоди. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Державна казначейська служба України у своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не встановив належного відповідача по справі та безпідставно задовольнив позовні вимоги до Казначейства, яке по суті є неналежним відповідачем. Також зазначає, що судом безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного права позивача стягненням з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу, оскільки не враховано, що відшкодування зазначеної шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів бюджетної програми 3504030. Звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди в оскаржуваному рішенні необґрунтовано завищено. Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Казначейства.

У апеляційній скарзі Львівської обласної прокуратури зазначено, що прокуратура не погоджується з рішенням, оскільки таке прийняте з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Розмір відшкодування, наведений у рішенні, є необґрунтованим і безпідставним, зокрема в частині застосування для розрахунку не одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб чи мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом на момент заявленого, як цього вимагає Закон, а збільшено суму відшкодування без належної правової аргументації та доказової бази. Зазначає, що позивач не надав доказів, що він зазнав фізичних страждань, не надано доказів (у т.ч. медичних документів), які б свідчили про погіршення стану здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, вчинені дискримінаційні дії відносно нього. Відносно позивача запобіжний захід не обирався. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Яворського Я.І., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно із ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч.5 ст.3 вказаного Закону у випадках, наведених в статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зазначено,що мінімальний розмір моральної шкоди належить вираховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України.

Судом встановлено, що 18 листопада 2016 року слідчим Франківського ВП ГУНП у Львівській області Данилишин Р.Р., в межах кримінального провадження №0004275 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про відкриття кримінального провадження і в цей же день, згідно із ст.290 КПК України, надані для ознайомлення матеріали кримінального провадження.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим за ч.1 ст.263 КК України та виправдано через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення. Надалі даний вирок було скасовано.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, виправдано за недоведеністю його вини.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього набрав законної сили виправдувальний вирок у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру, не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 4 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Розраховуючи розмір моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування під слідством та судом (4 роки 1 місяць 4 дні), характер страждань позивача у з`язку з кримінальним переслідуванням, стан здоров`я останнього (позивач є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 ), якому протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, а тому він мав страждання через особливості сприйняття ним встановлених обставин.

Суд прийшов до висновку, що вказана ситуація мала психотравмуючий характер, у зв`язку із чим позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у спричиненні моральних втрат і страждань внаслідок обмеження його конституційних прав внаслідок незаконного перебуванням під слідством та судом, порушення нормальних життєвих зв`язків через необхідність брати участь в слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого, звертатись для отримання правової допомоги для реалізації права на захист; перебування під слідством та судом за обвинуваченням у злочині негативно вплинуло на його репутацію, призвело до ускладнення відносин позивача із знайомими, колегами по роботі та родичами.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , суд врахував тривалість страждань позивача, глибину фізичних та душевних страждань, спричинених позивачу притягненням до кримінальної відповідальності, істотність змін в житті позивача та можливість їх відновлення, та прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду першої інстанції, зокрема, в частині розміру та порядку відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовуєтьсядержавою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних Положень цього Кодексу встановлено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким порядком є Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 35 цього Порядку визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» Державній казначейській службі України за бюджетною програмою 3504030 передбачено видатки на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 року № 401 «Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету» скорочено видатки загального фонду Державно бюджету України на 2022 рік, передбачених головним розпорядникам коштів державного бюджету, зокрема за бюджетною програмою 3504030.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 БК України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно із постановою Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16, кошти на відшкодування шкоди, завданої державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Відшкодування шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів бюджетної програми 3504030, передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб і аж ніяк не з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 4 постанови Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд зобов`язаний враховувати вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із п. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, а не експертом чи будь-якою іншою особою, але одночасно позивач на підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України зобов`язаний довести її розмір.

Є встановленим, що позивач перебував під слідствм та судом 49 місяців та 4 дні.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» моральна шкода, з урахуванням розумності, справедливості та виваженості, має становити: 49 місяців х 6000 грн. + 4 дні (6000/31х4 = 774,19), що складає 294 774,19 грн.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Судом першої інстанції не враховано приписи законодавства про відшкодування шкоди щодо встановлення та підтвердження реальних збитків, заподіяної шкоди незаконними діями відповідних органів державної влади. Розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Зурахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та стягнення з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 300 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури. Тому оскаржуване рішення належить змінити.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 червня 2022 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 300 000 (триста тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2023 року

Головуючий

Судді