Справа №949/409/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 березня 2023 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Оборонової І.В.,
за участю секретаря Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА", Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ" про стягнення заборгованості за кредитним договором,
До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про її виклик (а.с.124, 126, 129) в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Треті особи на розгляд справи не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені своєчасно та належним чином (а.с.131,132). Крім того, пояснень щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подано.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1195691 про надання споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримала позику у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9% від суми кредиту за кожен день користування та 1,80% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики (відповідні ставки зазначені в паспорті споживчого кредиту та п. 1.3.1. та 1.3.2. договору) (а.с.19-20).
Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається із виписки по рахунку за карткою № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося зарахування коштів на її рахунок в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 117-118).
Відповідно до графіку платежів до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту №1195691 від 22 серпня 2019 року визначено наступне: дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 21 вересня 2019 року; сума позики: 3000,00 грн.; сума нарахованих процентів 810,00 грн.; разом до сплати 3810,00 грн. (а.с. 21).
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 зазначено, що за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054ЦКУкраїни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) .
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
06 вересня 2019 року між ТОВ «УМ Факторинг» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено договір факторингу №1, згідно якого Клієнт взяв на себе зобов`язання щодо відступлення Фактору Права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор взяв на себе зобов`язання їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.12-14).
Відповідно до п. 4.1. вказаного Договору, право вимоги переходить до клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку.
Пунктом 12 цього ж Договору зазначено що невід`ємну частину договору складають додаток №1 форма реєстру прав вимог та Додаток №2 Акт повернення права вимоги.
На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №1195691 від 22.08.2019 року до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року, позивач долучив до позовної заяви Форму Реєстру прав вимог та витяг з реєстру прав вимог № 4 від 23 грудня 2019 року.
Однак, як вбачається з долученої позивачем Форми Реєстру прав вимог (а.с.15 та зворот), по яким здійснюється уступка прав вимоги, у ньому відсутні будь які дані щодо боржника (відповідача), а також щодо договору кредиту та суми коштів згідно пункту 4.2 Договору факторингу, в тому числі у ньому відсутня дата укладення та порядковий номер у такому Реєстрі.
Відповідно до п. 12 Наказу Міністерства юстиції від 18 червня 2015 № 1000/5 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.
Крім того, судом встановлено, що наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог № 4 від 23 грудня 2019 року не містить підписів ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ", а також вказівки на те, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ". Також, вказаний витяг не містить вказівки на те, що він є додатком саме до Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що поданий витяг з реєстру прав вимог, не відповідає додатку №1 «Реєстру прав вимог», а сам додаток до договору факторингу №1 від 06 вересня 2019 року не містить ні номеру реєстру прав вимоги, ні дати, ні інформації про боржника, тому жодним чином не підтверджує перехід права вимоги від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" до ТОВ ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. Крім того, долучений акт повернення прав вимоги може свідчити про відсутність уступки права вимоги до позивача за договором факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року.
На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд приходить до висновку, що ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» не має права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1195691 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 22 серпня 2019 року, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні.
Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629, 638 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 10, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 263-265, 273 ЦПК України,
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА", Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ВЕЙ ФОР ПЕЙ" про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22 квітня 2015 року Дарницьким РО ГУМВС України в Рівненській області.
Суддя: підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.