ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 17:06:52 до - час не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, виключення майна із спадкової маси та припинення права власності,

третя особа: ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, після уточнення вимог, остаточно просили:

- визнати за ними право спільної сумісної власності на 79/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються із житлової прибудови літ. «А1-1», яка складається з приміщень № 1-3 (а1), 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 82,9 кв.м., житловою 16,4 кв.м. з ганком літ. а2, шиферним парканом;

- визнати за позивачами право власності на 79/100 часток земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- виключити зі спадкової маси, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , 79/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , та 79/100 часток земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 ;

- припинити право власності ОСОБА_5 на 79/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , та 79/100 часток земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначається, що в 1998 році позивачі переїхали з РФ до м.Харкова до ОСОБА_5 - матері ОСОБА_2 , та з її дозволу поселилися в будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 на той час мешкала разом з бабусею ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 . На час вселення до спірного будинку він складався з однієї житлової кімнати площею 25,2 кв.м., кухні площею 9,6 кв.м. та сіней прим. 1 та прим. П, відповідною площею 4,2 кв.м. та 6,0 кв.м. Будинок знаходився у непридатному для життя стані, тому за домовленістю з ОСОБА_5 позивачі почали здійснювати ремонт житлового будинку літ. «А-1» та будівництво прибудови літ. «А1-1» і в 2015 році ОСОБА_5 було узаконено самочинну прибудову, після чого загальна площа спірного будинку склала 118,3 кв.м., а житлова - 41,6 кв.м.

Будівництво прибудови літ. «А1-1» завершилося, але ремонт здійснюється по теперішній час. 07.04.2011 ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, залишивши після себе заповіт на ім`я ОСОБА_3 . До спадкової маси увійшла побудована позивачами прибудова літ. «А1-1», яка складається з приміщень № 1-3 (а1), 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 82,9 кв.м., житловою 16,4 кв.м. з ганком літ. а2 , шиферним парканом та земельною ділянкою площею 0,1 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2021 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Московського районного суду м.Харкова від 11.04.2017 року, а саме: скасовано заборону Одинадцятій Харківській державній нотаріальній конторі оформлення спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Харкові, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 318 грн 00 коп., тобто по 1659 грн. 00 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені обставини і доводи, викладені у позові, і звертається увага, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також іншим доказам у справі, якими достеменно підтверджено, що ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_5 ніякої участі у будівництві або перебудові спірного спадкового майна не приймали.

Зазначали, що судом не взято до уваги висновок БТІ м.Харкова № 23106/-01 від 02.02.2018, відповідно до якого літ «А1-1» складає 79/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . Час будівництва спірного будинку є 1998-2001 роки з дозволу власника домоволодіння та користувача земельної ділянки у встановленому на той час порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.06.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

У відзиві ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Звертається увага, що акт обстеження домоволодіння, на який посилаються позивачі, не є належним і допустимим доказом, так як він містить інформацію, що суперечить поясненням самих позивачів, він (акт) підписаний особами без зазначення їхніх адрес проживання.

Позивачами суду не надано жодних доказів про витрачання коштів на будівництво, а наявна у справі довідка ГУ ДФС у Харківській області свідчить про те, що вони не мали доходів.

Підкреслюється, що позивачі мають у власності будинок АДРЕСА_1 , тому їхнє твердження про побудову чужого спірного нерухомого майна виглядає нелогічним, як і те, що після завершення будівництва чужого будинку у 2001 році вони до смерті ОСОБА_5 у 2015 році не здійснили жодних дій для узаконення прибудови.

Позивачі намагалися оскаржити заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , проте їхній позов був залишений без розгляду саме через їхню неявку до суду.

Є недостовірними твердження позивачів, що спірна прибудова є їхнім єдиними житлом, так відомостями з Державного реєстру речових прав… підтверджено, що ОСОБА_2 у 2021 році продала належний їй будинок АДРЕСА_1 і отримала у дар квартиру АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 з 2013 року є власником 1/6 будинку загальною площею 134,7 м.кв. в АДРЕСА_3 .

Твердження позивачів про позбавлення їх можливості клопотати про призначення експертизи для визначення розміру частки у будинку, на яку вони претендують, спростовуються матеріалами справи.

Звертається увага, що так як позивачі не були членами сім`ї ОСОБА_5 , то навіть за умови доведеності їхньої участі у будівництві прибудови, вони мали б право вимагати лише відшкодування своїх витрат на будівництво.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.03.2016 року житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 118,3 кв.м., житловою 41,6 кв.м., (підстава виникнення: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 15.12.2015 року, видавник: Харківська міська рада) та земельна ділянка площею 0,1 га, (підстава виникнення: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 07.05.2014 року, видавник: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_5 (т.1 а.с.13-15).

07.04.2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_2 все своє майно (т.1 а.с.22).

15.05.2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_3 все своє майно (т.1 а.с.77а).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років (т.1 а.с.19).

З відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 22.02.2017 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.40).

Згідно висновку № 23106/-01 від 02.02.2018, виданого Міжрегіонального БТІ, вартість житлової прибудови літ «А1-1» в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 в цінах 2018 року становить 748 288 грн. Сумарна вартість літ.»А1-1», літ.а2, літ.а1 та паркану № 5 складає 588 096 грн, що є 79/100 частин інвентаризаційної вартості домоволодіння. З загальної площі земельної ділянки 1 000 м.2 на долю 70/100 частин йдеться відповідна площа.(т.2 а.с.7)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що між позивачами і ОСОБА_5 не було укладено письмової угоди про створення спільної власності та не доведено, що з метою створення такої спільної власності позивачі за власні кошти добудували частину будинку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.

Як слідує з обставин, викладених у позовній заяві, позивачі у 1998 році за згодою ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2 ) оселилися у будинку АДРЕСА_1 , що належав їй на праві власності, сама ОСОБА_5 проживала разом з її матір`ю ОСОБА_11 у будинку АДРЕСА_1 .

Отже, позивачі не були членами сім`ї ОСОБА_5 , власника будинку, у розумінні ст.64 ЖК України і ст.3 СК України.

За твердженням позивачів за згодою власника будинку вони упродовж 1998 2001 років за власний кошт збудували прибудову «А1-1».

Таким чином, відповідно до приписів ст.5 ЦК України до спірних правовідносин підлягають до застосування норми КпШС УРСР 1969 року, ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність».

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо.

У пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04 жовтня 1991 року (із змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 ЗУ «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 ЗУ «Про власність» таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх витрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

З наведених роз`яснень слідує, що спільна сумісна власність згідно законодавства, яке діяло у той час, виникала у таких випадках:

-Майно придбане подружжям за час шлюбу,

-Майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї,

-Майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що це майно є сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.430 ЦК УРСР 1963 року громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. За змістом п.2 ч.1 ст.44 ЦК УРСР такий договір мав укладися у письмовій формі.

Матеріали справи не містять письмової угоди між ОСОБА_5 і позивачами про сумісну діяльність з метою створення спільного майна. У такому випадку показання свідків не можуть бути належними і допустимими доказами на підтвердження того, що позивачі набули у власність прибудову «А1-1», що склала дає 79/100, у встановленому законом порядку, який діяв на час створення цієї прибудови.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов