Номер провадження: 22-ц/813/1312/23
Справа № 501/3545/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.04.2021 року за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини, про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), третя особа ЧМР Одеської області в особі органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини, про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2016 року до 30.05.019 року. Від шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу постійно проживала та проживає з позивачкою. Між сторонами існувала угода, що після офіційного розірвання шлюбу відповідач буде сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі достатньому для її утримання, що не може бути меншим 500 доларів США на місяць та донька залишиться проживати з позивачкою. А позивачка не буде перешкоджати відповідачу зустрічатись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до домовленості відповідач надав особисту розписку. Після розірвання шлюбу, в той час, коли відповідачу необхідно було виїхати за межі України в рейс в якості помічника капітану морського судна, він виплачував аліменти у встановленій за домовленістю сумі - 500 доларів США в місяць. Але потім у сторін стали виникати проблеми по виконуванню домовленості відповідно матеріального утримання доньки (виплати аліментів). Відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти в обсязі, передбаченому договором. І взагалі перестав надавати допомогу на утримання дитини. Позивачка створює для доньки всі можливі умови для благополучного існування, займається її навчанням та вихованням, весь вільний час проводить з донькою, турбується про її гармонійний духовний, моральний та фізичний розвиток. Відповідач постійно змінює місце свого проживання, дуже часто та на тривалий строк відсутній в Україні, так як працює моряком. Відповідач обмежив свою участь у вихованні доньки, посилаючись на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та йому дешевше забрати її до себе, а ніж сплачувати аліменти на утримання доньки в тому розмірі, що були оговорені між сторонами. Відсутність відповідача в Україні, у зв`язку зі специфікую своєї роботи (моряк) впливає на права дитини. Наприклад, літом 2020 року позивачка мала можливість разом з дитиною виїхати на відпочинок в Туреччину, але через відсутність нотаріально посвідченої згоди відповідача була позбавлена такої можливості.

Позивачка вказує в позові, що відповідач на час подання позову має регулярний дохід і може сплачувати аліменти у більшому розмірі відносно тих коштів, які він сплачував за судовим наказом Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2020 року.

У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом (а.с. 3-7) та просила суд:

-встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень щомісячно, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

-стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , всі витрати, пов`язані зі зверненням до суду та підтверджені квитанціями.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Третя особа Чорноморська міська рада в особі органу опіки та піклування надала висновок про можливість вирішення спору між сторонами (а.с. 1146-156).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.04.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання малолітньої дитини та зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини було задоволено.

Встановлено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Збільшено розмір аліментів які сплачує ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за судовим наказом Іллічівського міського суду Одеської області №501/1771/20 від 22 червня 2021 року на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з частини всіх видів заробітків (доходів) але не менше ніж 50% на прожитковий мінімум на дитину відповідного віку на 10000,00 (десять тисяч) гривень в місяць, починаючи з дня звернення до суду 20.10.2020 року і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати, пов`язані із зверненням до суду у розмірі 8761,2 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що подали апеляційні скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням 04 червня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, де їз посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про його часткове скасування з подальшим ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_1 просить:

-відмовити у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

-зменшити розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 з 10 000 грн. до 4000 грн.;

-зменшити розмір витрат на правову допомогу з 7000 гривень до 1000 гривень;

- в іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2021 року залишити без змін.

Судові витрати розподілити відповідно задоволених вимог судом апеляційної інстанції.

При цьому посилаючись на те, що позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які встановлені ст. 192 СК Україхни, з якими закон пов`язує можливість зміни розміру аліментів.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зовсім не вказав, з яких піддстав він змінює спосіб стягнення аліментів, тобто, з частки на тверду грошову суму, а також, з яких підстав змінює і розмір аліментів - це з частини доходу на 10 000 гривень та не обгрунтував такі зміни.

Вказує, що на теперішній час, тобто, з липня 2020 року ОСОБА_1 ніде не працює.

Доказів того, що ОСОБА_1 на період подачі позову про зміну розміру аліментів мав трудовий договір моряка позивачем до суду надано не було.

Також, визначаючи розмір аліментів у сумі 10000 гривень судом відповідно до ст. 185 СК України не враховано, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб і у лютому 2020 року у нього народилась дитина.

Також дружина ОСОБА_1 хворіє на бронхіальну астму, знаходиться під наглядом лікаря і потебує постійного лікування.

Крім того, у звязку з матеріальним станом, ОСОБА_1 вимушений був взяти кредит у жовтні 2020 року.

ОСОБА_1 зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 в розмірі 4000 гривень.

Щодо визначення місця проживання дитини, зазначає, що між сторонами відсутній спір у вказаній частині позовних вимог.

Вказує, що підставою для визначення місця проживання дитини разом з матірю стався не спір між батьками з цього приводу, а бажання матері вивезти дитину за кордон без згоди батька.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказує, що сума у розмірі 7000 гривень не співвідноситься з позовними вимогами.

Вказана справа не є складною, вимоги з приводу місця проживання дитини є штучними, безпідставними та необгрунтованими, адвокат позивача участі в суді першої інстанції не приймав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.06.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.04.2021 року за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини, про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини було відкрито.

Ухвалою від 14.06.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

16.02.2023 року на електронну адресу Одеського апеля3ційного суду від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Інші сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 актовий запис № 942 від 20 липня 2016 року, у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно копії рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11-12).

Відповідно копії судового наказу Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2020 року з ОСОБА_1 стягнено аліменти у розмірі частина усіх видів заробітків (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2020 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.14).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації станом на 09.12.2020 року відповідач ОСОБА_1 на тривалий час, регулярно, перетинає кордон України (а.с. 70-71).

Згідно інформації та копій документів наданих Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків станом на 24.02.2021 року відповідач ОСОБА_1 є професійним дипломованим моряком (професія штурман) з діючими дозвольними документами підтверджуючим його кваліфікацію (а.с.110-136).

Згідно інформації Банку «Південний» станом на 11.12.2020 року відповідач має відкритий валютний рахунок № НОМЕР_4 , на який регулярно, під час його відсутності в Україні, надходили платежі у вигляді заробітної плата (salary).

Відповідно до інформації ТОВ «Епсілон мерітайм сервіз ЛТД» Відповідач ОСОБА_1 укладав індивідуальний трудовий договір моряка з іноземним судновласником «CHARTELL MARITIME S.A.» 06 грудня 2019 року строк на 6+1 місяць (а.с.95-97, 144-145).

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування № 253-2031 від 18 березня 2021 року доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.146-156).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо визначення місця дитини

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно ч.ч. 7-10 с. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу частин першої та другоїстатті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із матір`ю повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини можуть бути порушені, встановлено не було.

Отже, суд визнає висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з ним.

За таких обставин, керуючись принципом «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що не надано доказів порушення прав позивача у даному випадку з боку відповідача, враховуючи відсутність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини чи іншого порушення права з боку відповідача, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України є необґрунтованими та прийняті з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до вимог чинного законодавства у випадку проживання батьків дитини окремо, необхідно визначити з ким проживатиме далі дитина, адже це впливає на процеси стягнення аліментів, встановлення графіку зустрічей іншого з батьків з дитиною, можливість виїзду з дитиною за кордон на лікування чи відпочинок, що не пов`язується із негативними відносинами між батьками дитини.

Щодо зміни розміру аліментів

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із обов`язком батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та визначення розміру такого утримання врегульовані сімейним кодексом україни ( далі СК України ).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові від 05.02.2014 року по справі №490/4522/16ц Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок:

«Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Даний правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 27.05.2020 року викладеної при розгляді справи № 128/373/18.

Предметом розгляду даної справи є зміна способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру.

Стосовно зміни способу стягнення аліментів з стягнення у частках від доходу на стягнення у твердій грошовий сумі , суд виходить із того, що діючи законодавством право особи, на вихованні якої знаходиться дитина та яка отримує аліменти, на зміну способу в період стягнення аліментів є абсолютним а тому відсутні будь яки підстави для відмови у задоволені таких вимог а тому такі вимоги задовольняються.

Що стосується збільшення розміру аліментів, суд виходячи з того, судовою практикою Верховного Суду України визначалось таке право не лише із підстав доведеності зміни майнового та сімейного стану а із підстав нерегулярності, мінливості доходу платника аліментів, вважає доведеним у даної справі наявність правових підстав для заявлення вимог щодо збільшення розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень статті 81 ЦПК згідно частини першої якої законодавець визначив в якості обов`язку сторін доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наданими стороною позивача доказами підтверджується факт того що у період 2019-2021 років відповідач, здійснював регулярні виїзди за кордон для праці на іноземних морських судах та мав значий дохід враховуючи посаду третього помічника капітана.

Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує що спосіб та розмір утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім для її повноцінного життя та приймаючи до уваги що рекомендований законодавцем розмір аліментів дорівнює прожитковому мінімуму дитини відповідного віку, вважає що принципу розумності і справедливості утримання дитини , яка значний час при житті батька у сім`ї мала високій рівень утримання, відповідає розмір аліментів у вигляді п`яти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та визначає такий розмір у 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент ухвалення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.04.2021 року за позовом до ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі органу опіки та піклування про встановлення місця проживання дитини, про зміну розміру аліментів на утримання малолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе